Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/7485/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представника позивача - Купка І.П.,

представника Генеральної прокуратури України - Атаманюк І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державного казначейства України в Одеській області,

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

та касаційну скаргу Прокуратури Одеської області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року

у справі № 2а-6433/09/1570

за позовом Приватного підприємства «Господарь»

до 1. Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси,

2. Головного управління Державного казначейства України в Одеській області,

за участю Прокуратури Малиновського району міста Одеси

про визнання дій протиправними, скасування рішення і стягнення бюджетного відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Господарь» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси (далі - відповідач-1), Головного управління Державного казначейства України в Одеській області (відповідач-2) про: визнання протиправними дій ДПІ у Малиновському районі м. Одеси по проведенню 19 серпня 2008 року позапланової невиїзної перевірки ПП «Господарь» та складання додаткового акту перевірки від 19 серпня 2008 року № 104/23-210/31390566; визнання нечинним (протиправним) та скасування податкового повідомлення-рішення від 19 серпня 2008 року № /0; стягнення з державного бюджету на користь ПП «Господарь» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2007 року в розмірі 372781,00 грн. (в редакції пояснень від 11 січня 2010 року).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2010 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії ДПІ у Малиновському районі м. Одеси щодо проведення 19 серпня 2008 року позапланової невиїзної перевірки ПП «Господарь». Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 19 серпня 2008 року № /0 про зменшення ПП «Господарь» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2007 року на суму 372781,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «Господарь» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2007 року у розмірі 372781,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «Господарь» 2255,10 грн. державного мита.

В касаційній скарзі ДПІ у Малиновському районі м. Одеси, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2010 року.

В касаційній скарзі ГУ ДКУ в Одеській області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2010 року.

В касаційній скарзі Прокуратура Малиновського району міста Одеси, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2010 року.

У запереченні на касаційну скаргу ПП «Господарь», посилаючись на те, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року є законною та обґрунтованою, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача-1 - ДПІ у Малиновському районі м. Одеси його правонаступником - ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 03 липня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та Генеральної прокуратури України, перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

21 січня 2008 року ПП «Господарь» подало до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2007 року, у рядку 25 якої позивач вказав суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню, у розмірі 372781,00 грн., в тому числі на рахунок платника у банку - 372781,00 грн. (рядок 25.1). Разом з декларацією позивачем був поданий розрахунок суми бюджетного відшкодування і заява про повернення суми бюджетного відшкодування (т.1 арк. справи 43-46).

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси провела виїзну позапланову перевірку ПП «Господарь» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по декларації за грудень 2007 року, за результатами якої була складена довідка № 57/23-210/31390566 від 23 травня 2008 року.

Перевіркою не було встановлено порушень при визначенні позивачем суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, та зазначено, що у зв'язку з нелотриманням відповідей по запитах на проведення зустрічних перевірок, правомірність заявлених сум податку на додану вартість до відшкодування буде підтверджена після встановлення факту сплати податку на додану вартість до державного бюджету. Також, у довідці було вказано, що при отриманні матеріалів, що не підтверджують дані обліку підприємства, що перевіряється, начальником ДПІ у Малиновському районі м. Одеси можуть бути вжиті заходи щодо проведення позапланової виїзної перевірки.

Також, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси провела позапланову невиїзну перевірку ПП «Господарь» з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по декларації за грудень 2007 року, за результатами якої був складений додатковий акт № 104/23-210/31390566 від 19 серпня 2008 року.

За висновками додаткового акту перевірки позивачем були порушені вимоги пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого ПП «Господарь» не має права на отримання бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за грудень 2007 року у розмірі 372781,00 грн.

Зокрема, в додатковому акті перевірки було вказано, що від ВМП ДПІ у Малиновському районі м. Одеси до відділу контролю за відшкодуванням податку на додану вартість управління податкового контролю юридичних осіб надійшла службова записка від 14 серпня 2008 року № 680/7/26-104 щодо правомірності формування бюджетного відшкодування ПП «Господарь», в якій було вказано, що ПП «Господарь» задіяне у схемі незаконного формування податкового кредиту, оскільки ТОВ МНДВО «Прогрес», яке документально заявлене як виробник відвантаженої позивачем на експорт продукції, фактичне не є виробником, оскільки номенклатура відвантажених на адресу ПП «Господарь» товарно-матеріальних цінностей збігається з номенклатурою раніше реалізованих ПП «Господарь» товарно-матеріальних цінностей на адресу ТОВ МНДВО «Прогрес». Торгівельна націнка при «нібито виробництві» мінімальна, що свідчить про відсутність факту переробки. За наявною інформацією вказана схема розроблена та використовується для створення видимості виробництва запчастин для автомобілів на території України для подальшого експорту до Росії, оскільки ввезення запасних частин китайського виробництва в Росію обмежено.

19 серпня 2008 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси на підставі вказаного додаткового акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» зменшила ПП «Господарь» суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за грудень 2007 року на 372781,00 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що: при проведенні перевірки та прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення податковий орган діяв в межах наданої компетенції з відстоювання законних інтересів держави; процедурні порушення з боку податкового органу не спростовують факту порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», зафіксовані у акті перевірки.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що: позапланова невиїзна перевірка, результати якої оформлені додатковим актом № 104/23-210/31390566 від 19 серпня 2008 року, є неправомірною, оскільки проведена з порушенням граничного строку, встановленого у підпункті 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», та без отримання рішення суду про надання дозволу на проведення такої перевірки; податковим органом не було надано належних та допустимих доказів відсутності надмірної сплати позивачем податку на додану вартість до бюджету, тоді як вказані доводи були спростовані наданими позивачем платіжними дорученнями.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями абзацу 1 підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Згідно з частиною 6 статті 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, наведених у цій частині.

Відповідно до частини 7 статті 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а в інших випадках - за рішенням суду.

Частиною 8 статті 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у випадку виявлення порушень позивачем щодо розрахунку суми бюджетного відшкодування, податковий орган мав право протягом 30 днів від граничного строку проведення документальної невиїзної (камеральної) перевірки, результати якої оформлені довідкою № 57/23-210/31390566 від 23 травня 2008 року, провести позапланову виїзну (документальну) перевірку.

З огляду на те, що податковим органом була проведена не позапланова виїзна (документальна) перевірка, а позапланова невиїзна перевірка, а також з урахуванням того, що перевірка, результати якої оформлені додатковим актом № 104/23-210/31390566 від 19 серпня 2008 року, була здійснена з порушенням граничного строку, встановленого у абзаці 1 підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що така перевірка могла здійснюватись на підставі рішення суду або ж за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом, тоді як ані рішення суду, ані наказу керівника податкового органу відповідач-1 не надав, з огляду на що позовні вимоги про визнання протиправними дій ДПІ у Малиновському районі м. Одеси щодо проведення 19 серпня 2008 року позапланової невиїзної перевірки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно абзацу 1 підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до абзаців 1, 3 підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

За приписами підпункту «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Отже, факт придбання товарів чи послуг із дотриманням вимог пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» є достатньою підставою для виникнення права платника податків на податковий кредит із податку на додану вартість, а визначальним для бюджетного відшкодування є фактична сплата отримувачем товарів (робіт та послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (робіт та послуг).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що факт придбання позивачем у ТОВ МНДВО «Прогрес», ТОВ МТД «Камелот-Сервіс» товарно-матеріальних цінностей та оплати їх вартості (у тому числі податку на додану вартість), а також оплати вартості послуг, наданих позивачу ТОВ МТД «Камелот-Сервіс», ПП «Макстрейд-500», ТОВ «Трексім», ТОВ «Каалбай Логістік», пов'язаних з митним оформленням, транспортуванням, експедируванням та брокерських послуг, підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема: платіжними дорученнями, вантажними митними деклараціями, податковими накладними, видатковими накладними (т.2 арк. справи 4-23, 53-75).

Крім іншого, у додатковому акті було вказано, що на запит про проведення зустрічної перевірки ТОВ МНДВО «Прогрес» від ДПІ у Білозірському районі було отримано відповідь від 26 травня 2008 року № 2944/7/23-007, до якої додано довідку № 107/23/31507251 «Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ МНДВО «Прогрес» з питань правових відносин з ПП «Господарь» за листопад 2007 року», у якій, крім іншого, було вказано, що ТОВ МНДВО «Прогрес» являється виробником товару (автозапчастин: хрестовини, пальці, термостати та інше).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про безпідставність зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2007 року на 372781,00 грн. оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

За приписами підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій. Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом.

Як зазначалось вище, згідно з положеннями підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 вищезазначеного Закону (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було

зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу (підпункт 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону).

З огляду на те, що позивач правомірно сформував суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за грудень 2007 року, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення такої суми.

Доводи касаційних скарг викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційні скарги ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, ГУ ДКУ в Одеській області, Прокуратури Малиновського районі м. Одеси підлягають залишенню без задоволення, а постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, касаційну скаргу Головного управління Державного казначейства України в Одеській області та касаційну скаргу Прокуратури Малиновського районі міста Одеси залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна