Справа № 823/2083/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року справа № 823/2083/15

м. Черкаси

17 год. 50 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі Дудці Г.О.,

за участю представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасинафтосервіс» ОСОБА_1 за довіреністю,

представника відповідача державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасинафтосервіс» до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасинафтосервіс», в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 09.04.2015 №, №, №.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 24.03.2015 №43/23-01-22-02/36262526, яким встановлено завищення валових витрат та заниження податку на додану вартість за серпень та вересень 2014 року та за жовтень, грудень 2014 року, внаслідок безпідставного відображення у податковому обліку господарських операцій з ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес» та ТОВ «Донмас» за договорами поставки нафтопродуктів.

Представник позивача зазначає, що висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами та даними господарської діяльності позивача, з огляду на те, що факт поставки нафтопродуктів контрагентами позивача в повній мірі підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку: податковими накладними, актами приймання-передачі нафтопродуктів.

Крім того, реальність здійснення господарських операцій позивача з названими контрагентами підтверджують документи щодо якості нафтопродуктів, їх перевезення, зберігання та реалізації, зокрема, сертифікати відповідності, договори перевезення вантажів з ТОВ «Гарант Ресурс», товарно-транспортні накладні, реєстр товарно-транспортних накладних, договір зберігання нафтопродуктів, акти приймання-передачі товару на зберігання, тощо.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 1194136 грн. та занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього на загальну суму 1266310 грн., в т.ч. за вересень 2014 року на суму 565160 грн. та за грудень 2014 року на суму 701150 грн. та зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість за вересень 2014 року на суму 60508 грн. по правовідносинах з ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес» та ТОВ «Донмас», у звязку з відсутністю фактичного здійснення господарських операцій.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасинафтосервіс» зареєстроване як юридична особа 11.11.2008р., , перебуває на обліку як платник податків та є платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 18.

З 13.03.2015 по 19.03.2015 посадовою особою державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасинафтосервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «Нафтова компанія Партнер» (код за ) за серпень та вересень 2014 року, ТОВ «Азонтес» (код за ) за вересень 2014 року, ТОВ «Донмас» (код за ) за жовтень та грудень 2014 року.

За результатами перевірки позивача, ДПІ у м. Черкасах складено акт від 24.03.15 №43/23-01-22-02/36262526 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Черкасинафтосервіс» (код за ) (далі акт перевірки), в якому встановлено порушення:

- пп. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9, п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI, ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на прибуток, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 30.12.2013 №87230 грудня 2013 року №872, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 1 194 136 грн.;

- пп. «а» п.198.1, п. 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, п.7 розділу III, п.п.1 п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 №678, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 грудня 2013 за № 2094/24626 в частині відображення в податкової декларації з податку на додану вартість за вересень та грудень 2014 року (колонка Б, рядку 10.1), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього на загальну суму 1 266 310 грн., в т.ч. за вересень 2014 року на суму 565 160 грн. та за грудень 2014 року на суму 701 150 грн. та зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість за вересень 2014 року на суму 60 508 грн.

На підставі акта перевірки державною податковою інспекцією у м. Черкасах прийнято: податкове повідомлення-рішення від 09.04.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 1 791 204 грн., в тому числі за основним платежем 1 194 136 грн., за штрафними санкціями 597 068 грн.; податкове повідомлення-рішення від 09.04.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 899 465 грн., в тому числі за основним платежем 1 266 310 грн., за штрафними санкціями 633 155 грн.; податкове повідомлення-рішення від 09.04.2015 №, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 60 508 грн.

За результатами процедури адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

В силу положень пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною умовою формування податкового кредиту, оскільки відповідні наслідки у податковому обліку платника податків створюють вчинювані платником податку господарські операції. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що 22.08.2014 між позивачем (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтова компанія Партнер» (Постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів №ДГ-00166 (далі Договір), згідно з яким Постачальник зобовязується передати у власність Покупця, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов Договору.

Згідно п. 1.2 Договору номенклатура, кількість, ціна Товару та строк поставки визначаються Сторонами у Додаткових угодах до Договору, які є невідємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору, поставка Товару здійснюється на основі заяви Покупця та підписаної Сторонами Додаткової угоди до Договору.

Відповідні заяви на поставку Товару позивач до суду не надав.

Згідно з п. 4.2 Договору Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: EXW-резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів; та/або АЗС Покупця (ІНКОТЕРМС-2010).

Відповідно до п. 4.5 Договору Сторони укладають акти прийому-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти прийому-передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу.

Відповідно до Додаткової угоди №00207 від 22.08.2014 до вказаного договору Постачальник зобовязується поставити на умовах EXW (Резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а Покупець прийняти до 31.08.2014 наступні види товарів:

- бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_1 в кількості 7,494 т на загальну суму 131145 грн.;

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 24,004 т на загальну суму 360060 грн.

Згідно з Додатковою угодою загальна вартість Товару складає 589446 грн., в тому числі ПДВ 98241 грн.

Аналогічні договори укладені між позивачем та ТОВ «Азонтес» №НП-42 від 07.09.2014, №НП-85 від 27.09.2014, а також між позивачем та ТОВ «Донмас» №ДГ-00037 від 03.10.2014, № ДГ-00087 від 22.10.2014, №ДГ-0267 від 03.12.2014.

Згідно додаткової угоди №0049 від 07.09.2014 ТОВ «Азонтес» зобовязалось поставити позивачу:

- бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_1 в кількості 7,849 т на загальну суму 143244,25 грн.;

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 121,159 т на загальну суму 1962775,80 грн.

Загальна вартість Товару за додатковою угодою складає 2527244,06 грн., в тому числі ПДВ 421204,01 грн.

Згідно додаткової угоди №00101 від 27.09.2014 ТОВ «Азонтес» зобовязалось поставити позивачу:

- бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_1 в кількості 3,911 т на загальну суму 71375,75 грн.;

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 28,379 т на загальну суму 459739,80 грн.

Загальна вартість Товару за додатковою угодою складає 637338,66 грн., в тому числі ПДВ 106223,11 грн.

Згідно додаткової угоди №РН-0037500 від 03.10.2014 ТОВ «Донмас» зобовязалось поставити позивачу:

- бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_1 в кількості 7,859 т на загальну суму 143426,75 грн.;

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 153,965 т на загальну суму 2501931,25 грн.

Загальна вартість Товару за додатковою угодою складає 3174429,60 грн., в тому числі ПДВ 529071,60 грн.

Згідно додаткової угоди №РН-0037485 від 22.10.2014 ТОВ «Донмас» зобовязалось поставити позивачу:

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 32,729 т на загальну суму 515481,75 грн.

Загальна вартість Товару за додатковою угодою складає 618578,10 грн., в тому числі ПДВ 103096,35 грн.

Згідно додаткової угоди №00059 від 03.12.2014 ТОВ «Донмас» зобовязалось поставити позивачу:

- бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_1 в кількості 4,009 т на загальну суму 71159,75 грн.;

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки F виду ІІ код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 17,381 т на загальну суму 273750,75 грн.

Загальна вартість Товару за додатковою угодою складає 413892,60 грн., в тому числі ПДВ 68982,10 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до умов Інкотермс 2010 (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати) термін EXW англ. Ex Works, або Франко завод (…назва місця) означає, що продавець виконує своє зобов'язання по постачанню, коли він передає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (заводі, фабриці, складі і т.п.). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, наданий покупцем, а також за митне очищення товару для ввезення, якщо не обумовлено інше, покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

Суд вважає, що предметом доказування для цілей підтвердження податкового кредиту та валових витрат на умовах поставки франко-склад є доведення передачі нафтопродуктів на умовах франко-склад (на нафтобазі).

Проте, з метою повного з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення спору, у тому числі щодо руху нафтопродуктів та в контексті перевірки фактичного здійснення спірних операцій, судом досліджено також матеріали щодо відносин позивача з нафтобазою, відносини щодо перевезення нафтопродуктів, перевірки їх якості та кількості під час приймання, зберігання, відпуску та встановлено наступне.

На підтвердження виконання Договору у серпні 2014 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Нафтова компанія Партнер» до суду надані:

- податкова накладна №207 від 31.08.2014 на поставку бензину та дизельного палива на загальну суму 589 446 грн., в тому числі ПДВ 98241 грн.;

- акти приймання-передачі нафтопродуктів від 22.08.2014 №1 та №2 у кількості, що співпадає з даними вказаної додаткової угоди.

На підтвердження виконання Договорів у вересні 2014 року, укладених між позивачем та ТОВ «Азонтес» до суду надані:

- податкова накладна №189 від 30.09.2014 на поставку бензину та дизельного палива на загальну суму 637338,66 грн., в тому числі ПДВ 106223,11 грн.;

- податкова накладна №139 від 30.09.2014 на поставку бензину та дизельного палива на загальну суму 2527224,06 грн., в тому числі ПДВ 421204,01 грн.;

- акти приймання-передачі нафтопродуктів від 07.09.2014 №1 та №2, від 12.09.2014 №3, від 17.09.2014 №4, від 27.09.2014 №1 та №2, у кількості, що співпадає з даними вказаних додаткових угод.

На підтвердження виконання Договорів у жовтні та грудні 2014 року, укладених між позивачем та ТОВ «Донмас» до суду надані:

- податкова накладна №36 від 31.10.2014 на поставку бензину та дизельного палива на загальну суму 3174429,60 грн., в тому числі ПДВ 529071,60 грн.;

- податкова накладна №58 від 31.12.2014 на поставку бензину та дизельного палива на загальну суму 413892,60 грн., в тому числі ПДВ 68982,10 грн.;

- податкова накладна №84 від 31.10.2014 на поставку дизельного палива на загальну суму 618578,10 грн., в тому числі ПДВ 103578,10 грн.;

- акти приймання-передачі нафтопродуктів від 03.10.2014 №1, від 04.10.2014 №2 та №3, від 12.10.2014 №4 та №5, від 18.10.2014 №6, від 20.10.2014 №7, від 03.12.2014 №1 та №2, у кількості, що співпадає з даними вказаних додаткових угод.

Під час судового розгляду справи представник позивача пояснював, що переміщення товарів від названих контрагентів до ТОВ «Черкасинафтосервіс» не відбувалось, передача прав на товар відбувалась на складах зберігача. Після передачі Товару, останній транспортувався до набувачів СЧП «Біле озеро» та ТОВ «Приват-агро-Білозіря» силами продавця.

Крім наведеного на підтвердження передачі нафтопродуктів від продавців покупцеві позивач надав акти приймання-передачі нафтопродуктів №00207 від 31.08.2014, №00101 від 30.09.2014, №0049 від 30.09.2014, №РН-0037500 від 21.10.2014, №РН-0037485 від 31.10.2014, №0059 від 31.12.2014 до договорів поставки нафтопродуктів. Вказані акти є зведеними документами та включають весь обсяг нафтопродуктів, які були протягом відповідного періоду поставки (місяця) придбані на нафтобазах ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Суд скептично оцінює зведені акти приймання-передачі нафтопродуктів, з огляду на те, що з них не вбачається зрозумілим, коли конкретно було здійснено поставку Товару. У вказаних актах визначено лише: «протягом періоду серпень, вересень, жовтень, грудень 2014 року», датою складання актів є останнє число кожного місяця, за який оформлено поставки.

В даних актах відсутні відомості про місце передачі Товару, а саме не вказано відповідну адресу такої передачі.

Окрім цього суд вважає неналежними доказами у справі надані позивачем акти приймання-передачі нафтопродуктів від 22.08.2014 №1 та №2; від 07.09.2014 №1 та №2, від 12.09.2014 №3, від 17.09.2014 №4, від 27.09.2014 №1 та №2; від 03.10.2014 №1, від 04.10.2014 №2 та №3, від 12.10.2014 №4 та №5, від 18.10.2014 №6, від 20.10.2014 №7, від 03.12.2014 №1 та №2, оскільки як вбачається з акту перевірки вказані акти приймання-передачі не надані під час проведення перевірки контролюючому органу. Суд вважає, що надання вказаних доказів у судове засідання не доводить їх існування на момент проведення перевірки, а їх оформлення здійснено позивачем після проведення перевірки. Так, у разі наявності вказаних актів на момент проведення перевірки відсутня необхідність додаткового підтвердження прийняття нафтопродуктів за актами приймання-передачі №00207 від 31.08.2014, №00101 від 30.09.2014, №0049 від 30.09.2014, №РН-0037500 від 21.10.2014, №РН-0037485 від 31.10.2014, №0059 від 31.12.2014.

Листами ТОВ «Азонтес» №161/09-А від 07.09.2014, №162/09-А від 27.09.2014, ТОВ «Донмас» №94/10-Д від 03.10.2014, №95/10-Д від 22.10.2014, №164/12-Д від 03.12.2014, до відома позивача доводиться, що нафтопродукти, придбані ТОВ «Черкасинафтосервіс» згідно вказаних договорів знаходяться на зберіганні в ПАТ «Дніпронафтопродукт», у якого можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії договорів; ПАТ «Дніпронафтопродукт» про перехід права власності повідомлений. Суд звернув увагу, що вказані листи також не містять інформації про місцезнаходження таких нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт».

На підтвердження подальшого транспортування нафтопродуктів після їх придбання позивач надав до суду:

- договір перевезення вантажів автомобільним транспортом від 21.06.2013 №14, укладений між позивачем та ТОВ «Гарант ресурс»;

- товарно-транспортні накладні за серпень, вересень, жовтень та грудень 2014 року.

Згідно товарно-транспортних накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, транспортування нафтопродуктів від складу зберігача до АЗС позивача повністю здійснено 22.08.2014, 07.09.2014, 17.09.2014, 27.09.2014, 03.10.2014, 04.10.2014, 12.10.2014, 18.10.2014, 20.10.2014, 22.10.2014 та 03.12.2014, тобто до їх передачі від названих контрагентів до ТОВ «Черкасинафтосервіс», та відповідно до переходу права власності на Товар.

Також, на переконання суду субєкт господарювання, який придбаває бензин чи дизельне пальне для його подальшої реалізації зацікавлений у здійсненні перевірки кількості придбаного товару, його якісних характеристик, оскільки фактичне надходження товару меншої кількості та неналежної якості ніж обумовлено умовами договору тягне за собою одержання збитків та відсутність прибутку.

Пунктом 6.1 Договору поставки позивач та ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес», ТОВ «Донмас» обумовили, що приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю здійснюється згідно Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20 травня 2008 року (далі - Інструкція №281/171/578/155).

Згідно пункту 4.1.1 Інструкції №281/171/578/155 для забезпечення достовірності і єдності вимірювань маси та об'єму нафти і нафтопродуктів підприємства зобов'язані користуватися засобами вимірювальної техніки, що мають чинні відбитки повірочних тавр та/або свідоцтва про їх повірку чи державну метрологічну атестацію.

Пунктом 4.1.3 Інструкції №281/171/578/155 передбачено, що повірці згідно із Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» підлягають вертикальні і горизонтальні резервуари, вимірювачі температури, рівня та густини, металеві рулетки з вантажем, метроштоки, рівнеміри, ПРК і ОРК, об'ємні лічильники, ваги, залізничні та автомобільні цистерни та інші засоби вимірювальної техніки, що використовуються під час визначення об'єму та маси нафти та нафтопродуктів.

Відповідно до пункту 4.2.1 Інструкції №281/171/578/155 облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об'єму.

Згідно пункту 4.3.1 Інструкції №281/171/578/155 об'єм та маса нафти і нафтопродуктів визначаються у стаціонарних резервуарах, залізничних цистернах, танках суден, мірах повної місткості та технологічних трубопроводах, градуйованих відповідно до вимог чинних нормативних документів Держспоживстандарту України, та/або за допомогою об'ємних та масових лічильників.

Як передбачено пунктом 5.1.1 Інструкції №281/171/578/155 приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Підрозділами 5.2-5.5 Інструкції №281/171/578/155 передбачено порядок приймання нафти і нафтопродуктів, яка транспортується різними видами транспорту.

Обовязковими умовами прийняття нафти і нафтопродуктів за кількістю та якістю є перевірка цілісності пломб, обєму, густини, якісних характеристик, у разі якщо транспортування здійснюється залізничним чи автомобільним транспортом, а також спеціальними пристроями - у разі якщо транспортування здійснюється водним чи нафтопровідним транспортом.

Всупереч наведеному позивач не надав будь-яких доказів перевірки кількісних та якісних характеристик нафтопродуктів, які згідно вищенаведених листів ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес» та ТОВ «Донмас» повинні зберігатись у ПАТ «Дніпронафтопродукт». Більш того, позивач взагалі не мав відомостей про місцезнаходження цих нафтопродуктів, оскільки ні вказані листи, ні акти приймання-передачі, ні договір зберігання №2858 від 01.03.2012, укладений між позивачем та ПАТ «Дніпронафтопродукт», не містять відомостей про адреси резервуарів нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт», де повинні зберігатись придбані у згаданих контрагентів нафтопродукти.

Натомість наявність у товарно-транспортних накладних відомостей про місця зберігання нафтопродуктів, їх кількісні та якісні характеристики не є свідченням прийняття нафтопродуктів від ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес», ТОВ «Донмас» згідно Інструкції №281/171/578/155, оскільки ці товарно-транспортні накладні надані позивачем у якості доказу подальшого транспортування нафтопродуктів та продажу, після передачі на зберігання до нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Отже, позивач не зацікавлений у здійсненні будь-якого контролю кількості та якості придбаних у ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес», ТОВ «Донмас» нафтопродуктів, що є свідченням формального складення первинних бухгалтерських документів за відсутності фактів здійснення господарських операцій.

Крім того, надані позивачем сертифікати відповідності нафтопродуктів не можуть бути належним доказами у справі, оскільки з їх змісту неможливо встановити відповідність документально поставленої партії нафтопродуктів зафіксованій у таких сертифікатах інформації та видачу останніх на зазначену партію товару.

Суд вважає товарно-транспортні накладні, надані позивачем у якості доказів транспортування нафтопродуктів з нафтобаз ТОВ «Еквіта», є неналежними доказами фактичного здійснення господарських операцій.

Так, пунктами 1.1, 1.2 договору зберігання №2858 від 01.03.2012, укладеного між позивачем (Поклажодавець) та ПАТ «Дніпронафтопродукт» (Зберігач), передбачено, що Зберігач зобовязується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються Поклажодавцем, і повернути їх у схоронності за його першою вимогою. ПАТ «Дніпронафтопродукт» має право здійснювати відпуск товару зі складів третіх осіб, які знаходяться в договірних відносинах зі сторонами цього договору, тільки за вимогою позивача.

Вказаним договором не передбачено право ПАТ «Дніпронафтопродукт» передавати свої обовязки за договором третім особам.

Всупереч наведеним умовам договору товарно-транспортні накладні за серпень, вересень, жовтень та грудень 2014 року, які надані позивачем на підтвердження транспортування придбаних у ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес», ТОВ «Донмас» нафтопродуктів, не містять підписів уповноважених осіб та печаток ПАТ «Дніпронафтопродукт» про їх відпуск із резервуарів ТОВ «Еквіта». Натомість ці накладні містять відтиски печатки ТОВ Еквіта», з якими позивач не укладав договорів зберігання нафтопродуктів. Наявність договірних відносин між ПАТ «Дніпронафтопродукт» та вказаним субєктом господарювання не надає публічному акціонерному товариству «Дніпронафтопродукт» автоматичного права передавати свої зобовязання за договором зберігання №2858 від 01.03.2012.

З метою зясування подальшого використання позивачем у власній господарській діяльності нафтопродуктів, судом встановлено, що позивач (продавець) уклав з сільськогосподарським приватним підприємством «Біле Озеро» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Білозіря» (покупець) договори купівлі-продажу №2 від 11.01.2011 та №0001 від 11.01.2011 про придбання нафтопродуктів, термін дії яких на 2014 рік продовжено додатковими угодами.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем надано копії видаткових та податкових накладних, а також платіжних доручень про оплату вартості нафтопродуктів (т.1 а.с. 156-211).

Суд вважає, що вказані документи не підтверджують подальшу реалізацію позивачем нафтопродуктів одержаних від ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес», ТОВ «Донмас», оскільки в судовому засіданні встановлено обставини, що спростовують фактичне здійснення господарських операцій із наведеними контрагентами, а тому суд вважає недоведеним подальший продаж цих нафтопродуктів сільськогосподарському приватному підприємству «Біле Озеро» та товариству з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Білозіря».

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведеної норми вбачається, що до складу податкового кредиту не можуть відноситись суми ПДВ, які підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Натомість, в порушення пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна №207 виписана 31.08.2014, податкові накладні №189 та 139 виписані 30.09.2014; податкові накладні №36 та №84 виписані 31.10.2014, тоді як згідно тверджень позивача та наданих ним документів, операції з придбання нафтопродуктів мали місце 22.08.2014, 07.09.2014, 17.09.2014, 27.09.2014, 03.10.2014, 04.10.2014, 12.10.2014, 18.10.2014, 20.10.2014, 22.10.2014 та 03.12.2014. Тобто, наведені податкові накладні складені з порушенням встановленого статтею 201 Податкового кодексу України порядку, а тому суми ПДВ за цими накладними безпідставно включені до складу податкового кредиту позивачем.

Суд критично оцінює вищеперелічені дії платника податків, оскільки має місце задокументоване транспортування нафтопродуктів для продажу сільськогосподарському приватному підприємству «Біле Озеро» та товариству з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Білозіря» до моменту підписання актів приймання-передачі та одержання права власності на них, що є свідченням формального складення первинних бухгалтерських документів.

Суд зауважує, що наявність оплати вартості нафтопродуктів на користь ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес» та ТОВ «Донмас», сама по собі не є підтвердженням фактичного здійснення господарських операцій та самостійною підставою у спірних відносинах для формування спірних сум валових витрат та податкового кредиту, оскільки рух цих коштів не забезпечений звязком з господарською діяльністю підприємств - учасників спірних операцій.

Більш того, позивач на вимогу суду не надав платіжних доручень з відмітками установи банку про належне проведення платежів.

За вказаних обставин, позивачем не доведено, а судом не встановлено, передачу нафтопродуктів на умовах франко-склад (на нафтобазі) від ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес» та ТОВ «Донмас» до товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасинафтосервіс» за договорами поставки.

Щодо податкової правосубєктності ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес» та ТОВ «Донмас», судом встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Нафтова компанія Партнер», ТОВ «Азонтес» та ТОВ «Донмас» не поставляли позивачу бензин та дизельне паливо і лише надали останньому бухгалтерські документи, податкові накладні, з метою формування податкового кредиту для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина третя статті 2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Встановленими у судовому засіданні обставинами підтверджується, що податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 09.04.2015 №, №, №, є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасинафтосервіс», , до Державного бюджету України 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 16.09.2015.