Справа № 2а-6200/11/1470
Суддя: Мавродієва М.В.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2011 р. Справа № 2а-6200/11/1470

м.Миколаїв

12:50

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Богзи Н.А.,

представника позивача: ОСОБА_1 дов. від 17.08.2011,

представників відповідача: ОСОБА_2 дов. №7/9/10-023 від 04.01.2011,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Алгар", АДРЕСА_1,Миколаїв,54025

доДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, вул. Потьомкінська, 24/2,Миколаїв,54030

проскасувати податкове повідомлення-рішення від 10.08.2011 р. №,
в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 10.08.2011.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у акті перевірки не доведено нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами ТОВ «Софита»і ТОВ «Адекс-Пром»; фактичне придбання товару дійсно мало місце, і під час перевірки відповідні докази були надані перевіряючим.

Відповідач проти позовних вимог заперечує (а.с.49,50), вказуючи на те, що позивачем було порушено приписи п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки податковий кредит позивачем було сформовано за рахунок контрагентів-постачальників за угодами, які є нікчемними, укладеними без реальної поставки товару, що дозволило позивачу штучно сформувати податковий кредит. Таким чином, винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2011 є цілком правомірними та законним, і підстави для його скасування відсутні.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у адміністративному позові та запереченнях проти нього.

Судовий процес фіксувався за допомогою технічного комплексу «Камертон».

02.11.2011 судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В період з 15.07.2011 по 21.07.2011 ДПІ у Центральному районі, проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Алгар» щодо перевірки правових відносин з платниками податків контрагентами за 4 квартал 2010 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт №954/23-400/20918131 від 28.07.2011 (а.с.10-42).

У висновку акту перевірки відповідачем вказано на порушення позивачем п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон №168/97-ВР) та зроблено висновок про заниження позивачем податку на додану вартість у розмірі 569728,0 грн., у т.ч. по періодах:

- жовтень 2010 року 361728,0 грн.;

- листопад 2010 року 208000,0 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2011, яким позивачу нараховане грошове зобовязання по податку на додану вартість у сумі 569728,0 грн. та штрафні санкції у сумі 142432,0 грн. (а.с.9).

В обґрунтування свого висновку про безпідставне формування позивачем у жовтні та листопаді 2010 року податкового кредиту по операціях з підприємствами ТОВ «Софита»та ТОВ «Адекс-Пром», яке призвело до заниження позивачем податку на додану вартість, відповідач посилається на відсутність руху товару по ланцюгу постачання до ТОВ «Софита»та ТОВ «Адекс-Пром», що встановлено за результатами інших перевірок податкових органів і свідчить про вчинення господарських операцій без мети настання реальних наслідків та, відповідно, їх нікчемність в силу приписів ч.ч.1, 2 ст.215 та ч.ч.1, 5 ст.203 ЦК України.

Згідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1996 (в редакції, чинній на момент здійснення позивачем спірних господарських операцій) (надалі - Закон №168/97-ВР), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 ст. 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) і послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підпункт 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №168/97-ВР передбачає, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Позивач наполягає на тому, що господарські операції з поставки від ТОВ «Софита»та ТОВ «Адекс-Пром»товару дійсно мали місце, їх здійснення підтверджено відповідними договорами (т.1 а.с.182-185, т.2 а.с.110,111); первинними бухгалтерськими документами: видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними (т.1 а.с.186-250, т.2 а.с.1-109, 112-250, т.3 а.с.1-20), витягом з книги обліку видних довіреностей на отримання ТМЦ (т.3 а.с.32-34), оригінал якої оглянутий судом у судовому засіданні; витягами х книги обліку придбання товарів за жовтень та листопад 2010 року (т.1 а.с.66-72);доказами оплати придбаного товару (т.1 а.с.73-82), а також подальшим використанням придбаного товару при здійсненні підрядних робіт на підставі договору з ВАТ «Преображенська база тралового флоту»(а.с.83-125). В підтвердження виконання робіт та використання для їх виконання ТМЦ придбаних у ТОВ «Софита»та ТОВ «Адекс-Пром»позивачем надані суду: акти виконаних робіт (т.1 а.с.126-156), акти списання ТМЦ (т.1 а.с.157-167); податкові накладні виписані позивачем ВАТ «Преображенська база тралового флоту» (т.1 а.с168-178); відомості по рахунках 362 за жовтень та листопад 2010 року (т.1 а.с.179-181); витяг з книги обліку продажу товарів (робіт, послуг) за жовтень грудень 2010 року (т.1 а.с.58-65).

Слід зазначити, що всі податкові, видаткові та товарно-транспортні накладні, акти списання ТМЦ, акти виконаних робіт та інші документи бухгалтерського обліку були досліджені відповідачем під час перевірки, що знайшло своє відображення у акті та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України №165 від 30.05.1997 (із змінами та доповненнями), податкова накладна вважається недійсною лише у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку, тобто особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як свідчить акт перевірки позивача, довідка складена відносно ТОВ «Адекс-Пром»(т.3 а.с.35-41) та акт перевірки ТОВ «Софита»(т.3 а.с.42-45), на момент видачі позивачу податкових накладних його контрагенти перебували у Державному реєстрі підприємств та організацій України та знаходились на податковому обліку як платники ПДВ, і, відповідно, мали право на видачу податкових накладних. Слід також зазначити, що ТОВ «Софіта»та ТОВ «Адекс-Пром»задекларували свої податкові зобовязання за жовтень та листопад 2010 року по контрагенту ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Алгар»(т.3 а.с.36 зворотній бік, 38, 44 зворотній бік). Доказів несплати до бюджету задекларованих контрагентами позивача податкових зобовязань, відповідачем суду не надано.

Будь-яких порушень при складанні податкових накладних отриманих позивачем від ТОВ «Софіта»та ТОВ «Адекс-Пром»та використаних при формуванні позивачем податкового кредиту за жовтень, листопад 2010 року, або підстав для визнання їх недійсними, відповідачем не було виявлено та у акті перевірки не відображено.

Позивачем сформовано податковий кредит у ті податкові періоди, коли ним були отримані податкові накладні.

Таким чином, висновок акту перевірки про порушення позивачем п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону №168/97-ВР не обґрунтований та безпідставний.

Під час перевірки відповідачем встановлено та зафіксовано у акті, що транспортування товару від ТОВ «Софіта»та ТОВ «Адекс-Пром»здійснювалось по наданих позивачем товарно-транспортним накладним (т.1 а.с.23,35); товари отримані від ТОВ «Софіта»використані на ремонт суден підприємства ВАТ «Преображенська база тралового флоту»(т.1 а.с.27).

Таким чином, у акті перевірки відповідачем не ставиться під сумнів фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його першими контрагентами ТОВ «Софіта»та ТОВ «Адекс-Пром», що спростовує висновок акту про укладання угод без реальної поставки товару, та штучне формування позивачем податкового кредиту.

Посилання представника відповідача під час розгляду справи на неможливість здійснення перевезення товарів власними силами позивача (автомобілем, який належить директору підприємства) досліджені судом. Дослідивши факт наявності у власності директора ТОВ «Алгар»ОСОБА_3 автомобіля №ВЕ1921АТ (т.3 а.с.50), який зазначений у товарно-транспортних накладних; вивчивши письмові пояснення надані директором ТОВ «Алгар»ОСОБА_3 (т.3 а.с.51) стосовно способу та порядку перевезення ним товарів, які отримувались від ТОВ «Софіта»та ТОВ «Адекс-Пром», суд дійшов висновку про наявність у позивача можливості здійснити перевезення придбаних товарів власним автотранспортом, що, до того ж, не може вважатись порушенням податкового законодавства.

В обґрунтування свого висновку про заниження позивачем податку на додану вартість, внаслідок безпідставного включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ з операцій по придбанню товарів у ТОВ «Софіта»та ТОВ «Адекс-Пром», відповідач у акті перевірки посилається на довідку №446/23-600/36954848 від 05.04.2010 (т.3 а.с.35-41) складену ДПІ у Центральному районі відносно ТОВ «Адекс-Пром» та акт перевірки №628/23-420/36813967 від 16.05.2011 (т.3 а.с.42-45) складений ДПІ у Центральному районі відносно ТОВ «Софита», згідно яких контрагенти позивача не могли здійснювати фінансово-господарську діяльності через відсутність матеріальних ресурсів, управлінського та технічного персоналу, складських приміщень та транспортних засобів, тому всі правочині укладені ТОВ «Софіта»та ТОВ «Адекс-Пром» носять ознаки нікчемності.

Відносно посилання відповідачів на нікчемність правочинів, укладених між позивачем ТОВ «Софіта»та ТОВ «Адекс-Пром» слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом.

Цивільний кодекс України встановлює, що нікчемними є правочини: у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220 ЦК); у разі відсутності схвалення правочину який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності (ч.2 ст.221 ЦК); правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ч.1 ст.224 ЦК); у разі відсутності схвалення опікуном, правочину, який вчинено недієздатною фізичною особою (ч.1 ст.226 ЦК); правочин, який порушує публічний порядок (ч.2 ст.228 ЦК), а також в інших випадках передбачених ч.1 ст.27, ч.3 ст.121, ч.6 ст.126, ч.3 ст.247, ч.1 ст.249, ч.2 ст.547, ч.3 ст.586, ч.3 ст.614, ч.6 ст.633, ч.2 ст.661, ч.4 ст.698, ч.3 ст.719, ч.4 ст.720, ч.1 ст.739 та іншими статтями ЦК України.

Жодна з цих підстав не може бути застосована до правочинів, які укладались між позивачем та його контрагентами: ТОВ «Софіта»та ТОВ «Адекс-Пром».

Навіть ч.2 ст.228 ЦК України у цьому випадку не може бути застосовано, оскільки договори на поставку товарів для здійснення робіт з ремонту суден за своїм змістом не направлений на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Крім того, висновки про нікчемність правочинів, тим більше, визнання правочинів нікчемними відноситься виключно до компетенції судів, а не податкових органів. Таким чином, ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва протиправно зазначила в акті перевірки про нікчемність правочинів, укладених між ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Алгар»та фірмами ТОВ «Софіта»і ТОВ «Адекс-Пром».

Стосовно посилання відповідача на відсутність руху товару по ланцюгу постачання до ТОВ «Софита»та ТОВ «Адекс-Пром»слід зазначити, що Закон №168/97-ВР не передбачає відповідальності платників податків за дії інших платників, в тому числі підприємств, установ, організацій, з якими позивач взагалі не мав господарських відносин.

Так, у пункті 1.3 ст.1 Закону №168/97-ВР платника податку визначено як особу, яка згідно із цим законом зобовязана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особою, яка імпортує товари на митну територію України.

Згідно з вимогами п.10.2 ст.10 Закону №168/97-ВР платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д»п.10.1 ст.10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідні до закону.

Верховним судом України неодноразово висловлювалась правова позиція із вказаних питань, яка ґрунтується на тому, що сама по собі несплата податку продавцем або його контрагентами - постачальниками (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування. У разі невиконання контрагентом платника податків зобовязань по сплаті податків до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не може бути підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на формування податкового кредиту та відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

Із наведеного випливає, що порушення контрагентами ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Алгар»або субєктами підприємницької діяльності, з якими позивач взагалі не мав господарських відносин, порядку здійснення господарської діяльності, не можуть впливати на результати діяльності позивача та не можуть бути підставою для притягнення ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Алгар»до відповідальності, оскільки будь-яка юридична відповідальність особи згідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер. Тому до відповідальності повинен бути притягнутий саме правопорушник, а не позивач.

За вказаних обставин суд вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідача № від 10.08.2011 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді судового збору підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.11, 71, ч.1 ст.94, ст.ст.98, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати винесене ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2011 в повному обсязі.

3. Відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Алгар» (АДРЕСА_2, 54025) понесені ним судові витрати у сумі 3,40 грн. з Державного бюджету України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя М.В. Мавродієва

Постанова оформлена у відповідності до ст.163 КАС України

та підписана суддею 07 листопада 2011 року.