Справа № 807/3368/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Київ К/800/29418/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Костенка М.І. Юрченко В.П.
розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.11.2013 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 р.

у справі № 807/3368/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТГФ Закарпатська фабрика виробів з деревини»

до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТГФ Закарпатська фабрика виробів з деревини» (далі - позивач, ТОВ «ТГФ Закарпатська фабрика виробів з деревини») звернулось до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - відповідач, Мукачівська ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.08.2013 р. № та №.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.11.2013р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 р. позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Мукачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області від 23.08.2013 р.№ та № .; вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.11.2013 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 р.

Позивач процесуальним правом подати письмові заперечення не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 15.07.2013 р. по 09.08.2013 р., на підставі направлень від 02.07.2013 р. № 752, № 753, № 754, та наказу від 02.07.2013 р. № 11 посадовими особами Мукачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та статті 77 Податкового кодексу України, відповідно до плану графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «ТГФ Закарпатська фабрика виробів з деревини» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2010р. по 31.12.2012 р. та валютного законодавства за період з 01.08.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено акт від 09.08.2013 р. № 191/22-00/34305892 та встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункту 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.04.2010 р. по 31.12.2012 р. на загальну суму 253 700 та завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування за 2012 рік на суму 906 401 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 23.08.2013 р. винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 268 674 грн., з яких 253 700 грн. - за основним платежем та 14 974 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , відповідно до якого позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 906 401 грн.

Як вбачається з акту перевірки від 09.08.2013 р. № 191/22-00/34305892 підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували висновки перевіряючих про безпідставне включення до валових витрат вартість послуг отриманих від ПП ОСОБА_4 та послуг оренди від нерезидентів фірм «Н.Г.Ц Ньоле Холдінг&КонсалтінгГмбХ» та «Карлхейнц Вегнер», а також безпідставне включення до складу валових витрат суми відсотків за раніше отриманими від нерезидента кредитами.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, з висновками якого погодилася колегія суддів апеляційної інстанції, виходив з того, що що в акті перевірки податковим органом не наведено допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушення позивачем податкового законодавства, а висновки акту є надуманими та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються з: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; - крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 141.1 статті 141 Податкового коудексу України до витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996 від 16.07.1999р., підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Із зазначених правових норм вбачається, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (Орендар) та фірмами «Н.Г.Ц Ньоле Холдінг&КонсалтінгГмбХ» та «Карлхейнц Вегнер» (Орендодавці) укладені договори оренди комплексу фабрики (територія, виробничі приміщення, складські приміщення, деревообробне обладнання).

Матеріалами справи підтверджено, що між учасниками договірних відносин щомісяця складалися акти приймання послуг, що підтверджує факт використання орендованого обладнання на суму 1 168 421 грн. в господарській діяльності Товариства.

Крім того, між ТОВ «ТГФ Закарпатська фабрика виробів з деревини» (Позичальник) та фірмами «Н.Г.Ц Ньоле Холдінг&КонсалтінгГмбХ»; «ДЦІ Холдінг ГмбХ»; «Н.Г.Ц.Ньоле Холдінг» (Позикодавці) укладені договори позики, які у встановленому законом порядку зареєстровані в управлінні Національного Банку України в Закарпатській області, що підтверджується Реєстраційними Свідоцтвами та Додатками до них, що є підставою вважати про правомірність як користування кредитними коштами так і віднесення відсотків за користування ними до витрат Товариства. Доцільність залучення кредитних коштів та їх зв'язок з господарською діяльність позивача підтверджується, в тому числі, аналізом діяльності ТОВ «ТГФ Закарпатська фабрика виробів з деревини» за період з 01.04.2010 р. по 31.12.2012 р.

Окрім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що між Товариством (Замовник) та ПП ОСОБА_4 (Виконавець) укладено договір про надання послуг від 01 січня 2011 року, предметом якого є замовлення Замовником у Виконавця інформаційних, перекладацьких та інших послуг. Об'єм послуг узгоджується між сторонами в усному або письмовому порядку. Витрати товариства по цих послугах, враховуючи специфіку діяльності товариства, є витратами, які пов'язані з веденням господарської діяльності позивача, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Таким чином, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо віднесення відповідних сум до складу валових витрат по взаєморозрахунках з вказаним у акті перевірки контрагентами за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області - відхилити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.11.2013 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 р. у справі № 807/3368/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) М.І. Костенко
(підпис) В.П. Юрченко