Справа № 813/2197/15
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року № 813/2197/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Капустинська Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування наказів, зобов»язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

Встановив:

ОСОБА_3 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області з врахуванням уточнених позовних вимог просить : визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов»язків начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області №222К від 24.02.2015 року «Про відміну наказу Головного управління юстиції у Львівській області від 20.02.2015 року №204/К «Про ОСОБА_3В.»; визнати протиправним та скасувати наказ начальника реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області №221К «Про відміну наказу №203К про звільнення ОСОБА_3В.»; зобов»язати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області виконати вимоги ст.47 ч.1 КЗпП України та п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників., затвердженої наказом Мінпраці України , Мінюсту України, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 №58 та видати ОСОБА_3 трудову книжку; зобов»язати Головне управління юстиції у Львівській області провести повний розрахунок з ОСОБА_3; стягнути з Головного управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв»язку з порушенням строків видачі трудової книжки у розмірі 19 118,56 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області №203К від 20.02.2015 року її було звільнено з посади начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції за власним бажанням.(ст.38 КЗпП України). Однак, 24.02.2015 року начальником реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області на виконання наказу в.о. начальника Головного управління юстиції у Львівській області №222К був винесений наказ №221К «Про відміну наказу №203К», позивач не погоджується з вказаним наказом оскільки він є незаконний та необгрунтований, оскільки її звільнено за власним бажанням. Також зазначає, що під час звільнення позивачу не видана трудова книжка та не проведений повний розрахунок.

Позивачка намагалась виріщити питання щодо видачі трудової книжки у досудовому порядку для чого неодноразово зверталась до відповідача з заявами про видачу трудової книжки, однак в порушення чинного законодавства відповідачем не видана трудова книжка.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю, просив адміністративний позов задоволити повністю.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, письмових заперечень на адміністративний позов неподав.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі факти, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_3 працювала в органах реєстрації актів цивільного стану з 20.05.1982 р., з 16.11.2011 року по день звільнення займала посаду начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області.

09 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до в.о. начальника Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 із заявою про звільнення з посади начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського МУЮ за власним бажанням у зв»язку з погіршенням стану здоров»я.

Наказом Головного управління юстиції у Львівській області від 20.02.2015 року №203/К ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського МУЮ за власним бажанням (ст.38 КЗпП України).

Наказом Головного управління юстиції у Львівській області від 24.02.2015 р №221/К наказ Головного управління юстиції у Львівській області від 20.02.2015 року №203/К «Про звільнення ОСОБА_3В.» відмінено та наказом Головного управління юстиції у Львівській області №222/К від 24.02.2015 року наказ Головного управління юстиції у Львівській області від 20.02.2015 року №204/К «Про звільнення ОСОБА_3В.» відмінено.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово зверталась до відповідачів про видачу трудової книжки та проведення повного розрахунку, однак відповідачами не видано трудової книжки та не проведено повний розрахунок.

Не погоджуючись із вказаними наказами, невидачею трудової книжки та не проведенням повного розрахунку позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до статті 2-1 КЗпП України передбачено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майногового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Частиною 1 ст.36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін.

За угодою сторін, тобто за пунктом 1 ст.36 КЗпП України, трудовий договір припиняється в будь-який час після досягнення угоди між роботодавцем та працівником, і ініціатива про припинення договору може виходити як від працівника, так і від роботодавця. Тобто, якщо одна зі сторін погоджується на пропозицію іншої, вважається, що сторони досягли угоди про припинення трудового договору і працівник звільняється з роботи.

При припиненні трудового договору (звільненні з займаної посади) за п.1 ст.36 КЗпП України обов'язковим є дотримання таких умов: між сторонами відсутні претензії, сторони не зобов'язані виконувати одна відносно іншої будь-які додаткові дії, досягнута домовленість про підстави припинення трудових відносин.

Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право припинити трудові відносини шляхом розірвання трудового договору за власним бажанням. Чинним трудовим законодавством не передбачено право роботодавця відмовити працівнику в звільненні за власним бажанням.

Як встановленом судом, 09 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до в.о. начальника Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 із заявою про звільнення з посади начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського МУЮ за власним бажанням 24 лютого 2015 року у зв»язку з погіршенням стану здоров»я.

Наказом Головного управління юстиції у Львівській області від 20.02.2015 року №203/К ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського МУЮ за власним бажанням (ст.38 КЗпП України).

Наказом Головного управління юстиції у Львівській області від 24.02.2015 р №221/К наказ Головного управління юстиції у Львівській області від 20.02.2015 року №203/К «Про звільнення ОСОБА_3В.» відмінено та наказом Головного управління юстиції у Львівській області №222/К від 24.02.2015 року наказ Головного управління юстиції у Львівській області від 20.02.2015 року №204/К «Про звільнення ОСОБА_3В.» відмінено.

Суд переконаний, що відповідачі позбавлені були права відміняти наказ №203/К від 20.02.2015 року «Про звільнення ОСОБА_3В.», оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено скасування чинного наказу про звільнення особи за власним бажанням, а також це є порушенням частини 1 ст.43 Конституції України відповідно до якої використання примусової праці в Україні заборонено.

Предметом також даного спору є бездіяльність відповідача щодо невидачі позивачу трудової книжки при звільненні, не проведенні повного розрахунку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв»язку з порушенням строків видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.1, 4 ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно до ч.2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 власник або уповноважений ним орган зобов»язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запису про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні судом встановлено, що з моменту звільнення та до часу розгляду справи трудова книжка ОСОБА_3 не видана та не проведений повний розрахунок. Причини не видачі трудової книжки та не проведення повного розрахунку представник відповідача в судовому засіданні пояснити незміг.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника працівнику виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. Вимушений прогул працівника має місце при затримці видачі трудової книжки, якщо воно перешкоджало його працевлаштуванню.

Час вимушеного прогулу складає період часу з моменту звільнення Позивача 20.02.2015 року по день звернення з позовом до суду.

Відповідно до довідки Головного управління юстиції №3753 від 31.08.2015 року заробітня плата станом на 24.02.2015 року ОСОБА_3 становила 2 704,27 грн, середньоденна заробітна плата складала 125,78 грн.

У зв»язку з затримкою видачі трудової книжки з вини власника, слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 07.10.2015 року час вимушеного прогулу становить 152 дні * 125,78 грн = 19 118,56 грн.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Станом на день розгляду справи з позивачем не проведено повний розрахунок.

У відповідності до ст. ст. 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 143, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов»язків начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області №222К від 24.02.2015 року «Про відміну наказу Головного управління юстиції у Львівській області від 20.02.2015 року №204/К «Про ОСОБА_3В.».

Визнати протиправним та скасувати Наказ начальника реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області №221К «Про відміну наказу №203К про звільнення ОСОБА_3В.».

Зобов»язати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області виконати вимоги ст.47 ч.1 КЗпП України та п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників., затвердженої наказом Мінпраці України , Мінюсту України, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 №58 та видати ОСОБА_3 трудову книжку.

Зобов»язати Головне управління юстиції у Львівській області провести повний розрахунок з ОСОБА_3.

Стягнути з Головного управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв»язку з порушенням строків видачі трудової книжки у розмірі 19 118,56 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.