Справа № 2а-7166/09/1370
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2011-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 р. Справа № 24254/10/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Попка Я.С.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Свемон-Захід" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2010 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Свемон-Захід" до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова про скасування податкового повідомлення-рішсння,-

В С Т А Н О В И В :

ВАТ "Свемон-Захід" звернулося в суд з адміністративним позовом до ДПІ у Личаківському районі м. Львова про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.09.2009 року №0/0/22643/0 про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 97327,50 грн. в тому числі 64885 грн. основного платежу та 32442,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що органом державної податкової служби під час проведення перевірки безпідставно встановлено порушення вимог п.4.1 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року. При цьому позивач вважає, що перевірка носила формальний характер, а відповідач без дотримання визначеного законодавством порядку самостійно визначив звичайну ціну будівництва ліній електрозв'язку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2010 року в позові відмовлено з тих підстав, що позивач не заперечує факт реалізації товарів (послуг) за цінами нижчими за собівартість, чим і підтвердив ведення збиткової діяльності, що направлена на отримання доходу.

Не погодившись з прийнятою постановою, ВАТ "Свемон-Захід" оскаржило її в апеляційному порядку та вважає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням позовних вимог.

Тому апелянт просить скасувати постанову суду та прийняти нову за якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити в задоволенні апеляційної скарги з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ВАТ "Свемон-Захід" 16.06.1998 року зареєстровано виконавчим комітетом Львівської міської ради як юридичну особу та включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, 09.07.1998 року взято на облік як платник податків за №4460 і станом на 14.09.2009 року перебуває на обліку в ДПІ у Личаківському районі м. Львова.

За результатами планової документальної перевірки позивача з питань дотримання Львівською філією ВАТ "Свемон-Захід" вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2008 року по 31.03.2009 роки ДПІ у Личаківському районі м.Львова складено акт №382/23-2/25554573 від 16.09.2009 року та прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.09.2009 року №0/0/22643/0 про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 97327,50 грн.

Актом перевірки встановлено, що ЛФ ВАТ "Свемон захід" за період, що перевіряється, здійснювало будівництво ліній електрозв'язку за цінами нижчими ніж звичайні ціни на такі товари (послуги), нижчими за собівартість товарів (послуг). Так згідно з бухгалтерськими проводками собівартість є більшою від одержаного доходу на суму 324428,66 грн., чого не заперечує сторона позивача, помісячно:квітень 2008 року на суму 31534,71 грн., травень 2008 року на суму 72236,17 грн., червень 2008 року на суму 28958,01 грн., липень 2008 року на суму 7715,83 грн., серпень 2008 року на суму 12962,42 грн., вересень 2008 року на суму 40633,46 грн., жовтень 2008 року на суму 42591,85 грн., грудень 2008 року на суму 87796,11 грн.

Згідно п.4.1 ст.4 Закону України №168/97-ВР від 03.04.1997 року база оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів, згідно із Законами України з питань оподаткування а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (робіт, послуг). До складу договірної вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією товарів (послуг).

Згідно п. 1.32 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" вiд 28.12.1994 № 334/94-ВР господарська діяльність -це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Підпунктом 1.20.51 п. 1.20 ст. 1 Закону України вiд 28.12.1994 № 334/94-ВР передбачено, що для доказів обгрунтування звичайної ціни застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни "справедлива ціна", "ринкова вартість" та "чиста вартість реалізації", які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав, прирівнюються до терміну "звичайна ціна".

Порядок визначення справедливої вартості придбаних ідентифікованих активів і зобов'язань наведено в додатку до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 19 "Об'єднання підприємств".

Згідно з пп. "б" пп. 1.20.9 п. 1.20 ст. 1 Закону України вiд 28.12.1994 № 334/94-ВР у разі неможливості використання методу ціни перепродажу товарів (робіт, послуг) використовується метод «витрати плюс» (витратний), за яким ціна товарів (робіт ), що продаються платником податку, визначається як сума фактичних (понесених) витрат та звичайного для даного виду діяльності прибутку. При цьому враховуються визначені із застосуванням звичайних цін витрати на виробництво (придбання) та (або) продаж товарів, їх транспортування, зберігання, страхування або інші подібні витрати.

Згідно п.3.1 додатку до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.07.1999 року №163 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.07.1999 року №499/3792, визначення справедливої вартості придбаних ідентифікованих активів і зобов'язань для товарів - ціна реалізації за вирахуванням витрат на реалізацію та суми надбавки (прибутку), виходячи з надбавки (прибутку) для аналогічної готової продукції та товарів.

Пунктом 1.18 Закону України №168/97-ВР від 03.04.1997 року встановлено, що звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Статтею 190 Господарського кодексу України встановлено право підприємств реалізувати свою продукцію та майно за цінами і тарифами, що встановлюються такими підприємствами самостійно, за згодою сторін. Таке право поширюється на будь-які правовідносини. Одночасно, при веденні податкового обліку право платника на самостійне встановлення цін і тарифів здійснюється в межах правил, встановлених податковим законодавством.

З огляду на фактори ціноутворення, наведені у цих нормах Закону, за звичайних обставин справедлива ринкова ціна товару не може бути нижчою, ніж ціна придбання цього товару, якою в даному разі є його собівартість. Правильність такого тлумачення норми Закону підтверджується і визначенням господарської діяльності, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", основною метою якої є одержання доходу

Так, пунктом 1.32 ст. 1 Закону України вiд 28.12.1994 № 334/94-ВР встановлено, що господарська діяльність -це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Зважаючи на наведені норми вказаного законодавства та визначення господарської діяльності, наведеного у п. 1.32 ст. 1 Закону України вiд 28.12.1994 № 334/94-ВР випливає, що особа, яка здійснює діяльність, направлену на отримання доходу має сплачувати відповідні податки.

Апелянт в судовому засіданні жодними доказами не довів того, що підприємство, виконуючи укладені угоди, вимушене було працювати за цінами нижчими за собівартість.

Колегія суддів, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ЛФ ВАТ "Свемон захід", в порушення п. 4.1 Закону України №168/97-ВР від 03.04.1997 року, занижено податкові зобов'язання на суму 64885 грн., тому і відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатні та беззаперечні докази в обгрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та довів правомірність дій, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними, не підтверджені матеріалами справи, не доведені у судовому засіданні та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В звязку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та обєктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що Львівський окружний адміністративний суду правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Свемон-Захід"залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2010 року у справі № 2а-7166/09 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : В.П.Сапіга

Судді: Т.В. Онишкевич

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 27.10.2011р.