Справа № 2а/0523/122/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"07" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/5184/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Леонтович К.Г.,
Чумаченко Т.А.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Донецької міської ради, третя особа - ОСОБА_5 про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки у власність та оренду, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського районного суду міста Донецька від 11 вересня 2012 року і ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и в:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 272 від 18.05.2005 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність, які перебувають в користуванні, для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських споруд та надання в оренду для городництва і для будівництва жилих будинків, господарських споруд і будівель» в частині передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки із земель запасу за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 70 м2 та в оренду для городництва 40 м2 на 10 років;

змінити виданий ОСОБА_5 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, в частині розміру приватизації земельної ділянки: з «0,0796 га» на « 0,0726 га»;

визнати недійсним акт встановлення меж від 09.09.2005 по земельній ділянці ОСОБА_5, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду міста Донецька від 5 липня 2012 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України закрито провадження у справі в частині позовних вимог: про визнання недійсним акту встановлення меж від 09.09.2005 по земельній ділянці ОСОБА_5, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зміну державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_5 в частині розміру приватизації земельної ділянки з « 0,0796 га» на « 0,0726 га».

Постановою Київського районного суду міста Донецька від 11 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_5, посилаючись на законність судових рішень, просить залишити їх без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.09.2009 ОСОБА_4 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2. Земельна ділянка площею 0,0825 га., на якій розташований цей житловий будинок з надвірними будівлями, придбана нею на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки

ОСОБА_5 відповідно до договору дарування є власником житлового будинку з надвірними будовами, який знаходиться на земельній ділянці розміром 726 м2, за адресою: АДРЕСА_1.

18.05.2005 виконавчим комітетом Донецької міської ради прийнято рішення № 272 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність, які перебувають в користуванні, для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та надання в оренду для городництва і для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд» у спірній частині якого вирішено передати ОСОБА_5 земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1: у власність - площею 836 м2, з яких 726 м2 раніше наданої та 70 м2 із земель запасу для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд; в оренду - площею 40 м2 строком на 10 років.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

При касаційному перегляді судових рішень у справі колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 1 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 вказаного кодексу міська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Встановлено, що предметом спору у справі є рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність та оренду.

Відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

За таких обставин спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2014 року (справа № 21-544а14), від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14) та від 9 грудня 2014 року (справа № 21-308а14).

Згідно з пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За змістом частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до частини 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись статтями 157, 211, 220-1, 228, 230, 231 КАС України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду міста Донецька від 11 вересня 2012 року і ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року - скасувати.

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Донецької міської ради, третя особа - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення в частині.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: