Справа № 808/3832/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року о/об 11 год. 35 хв.Справа № 808/3832/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., при секретарі судового засідання Білоусі А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_2

(довіреність №НАО 515058 від 27.07.15);

представника відповідача - ОСОБА_3

(довіреність №2 від 30.07.15), -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26220 грн., від 12 листопада 2014 року ВП № 45297634;

- визнати протиправною та скасувати постанову Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26 220 грн., від 12 листопада 2014 року ВП № 45297634;

- визнати протиправними дії Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 35 грн., від 12 листопада 2014 року ВП № 45297634;

- визнати протиправною та скасувати постанову Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 35 грн., від 12 листопада 2014 року ВП № 45297634;

- визнати протиправними дії Комунарського Відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 листопада 2014 року ВП № 45297634;

- визнати протиправною та скасувати постанову Комунарського Відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 листопада 2014 року ВП № 45297634.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 05 листопада 2014 року державним виконавцем Комунарського ВДВС Запорізького міського управлянні юстиції, за заявою стягувача, винесено постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 12 листопада 2014 року відповідачем винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26 220 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 35 грн. ОСОБА_1 вказав, що він не отримав жодного документу від відповідача й не знав про порушене виконавче провадження про стягнення суми боргу. Позивач був позбавлений права бути повідомленим належним чином про відкриття відносно нього виконавчого провадження. Відповідач, не пересвідчившись в отримані позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, як цього вимагає інструкція про проведення виконавчих дій, розпочав виконувати виконавчий документ, шляхом надіслання відповідних запитів щодо виявлення майна боржника та накладення арешту на майно боржника, чим порушив матеріальні права позивача.

Позивач не погоджується з постановами Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ, вважає їх протиправними, а дії державного виконавця щодо винесення зазначених постанов неправомірними, прийнятими з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримала та надала пояснення, що позивачем 06 листопада 2014 року борг стягувачу сплачено у повному обсязі, тобто у термін наданий відповідачем для добровільного виконання.

Представники відповідача проти позивних вимог заперечили. Надали пояснення стосовно обставин винесення спірних постанов відповідно до письмових заперечень та копію виконавчого провадження серії ВП № 45297634 (вих. № 23273/11 від 15 вересня 2015 року, № 24572/2 від 23 вересня 2015 року). В судовому засіданні, яке відбулось 24 вересня 2015 року, представник відповідача підтвердила факт сплати боргу позивачем 06 листопада 2014 року. Але зазначила, що позивачем документально не повідомлено державного виконавця про фактичну сплату боргу у строки встановлені для добровільного виконання.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 24 вересня 2015 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

03 листопада 2015 року, стягувачем ОСОБА_4 до Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ надано заяву щодо прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 333/4827/14ц від 13 жовтня 2014 року виданого Комунарським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу.

Вказана заява містить прохання стягувача стосовно необхідності накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника.

05 листопада 2015 державним виконавцем Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Боржнику надано строк для добровільного виконання до 11 листопада 2014 року. Також, у постанові зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадження виконавчих дій.

В цей же день державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 45297634.

Згідно з копією реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції за 06 листопада 2014 року, який надано представником відповідача та долучено до матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження направлена позивачу. Відправлення зазначеної постанови підтверджується відбитком штампу пошти від 06 листопада 2014 року.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 XIV від 21 квітня 1999 року (далі за текстом Закон № 606) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 статті 31 Закону № 606 встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З наведених обставин та норм закону судом зясовано, що відповідачем у встановлений строк винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка направлена позивачу рекомендованою кореспонденцією, та за наявності заяви стягувача про накладення арешту на майно боржника винесено постанову про накладення арешту.

Таким чином, відповідачем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в установленому законом порядку є правомірною і не підлягає скасуванню.

12 листопада 2014 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26220 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 35 грн.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 606 встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 41 Закону № 606 (в редакції на час винесення спірних постанов) передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною 5 наведеної статті встановлено, що про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

На думку суду, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем борг за виконавчим листом № 333/4827/14ц від 13 жовтня 2014 року, сплачено 06 листопада 2014 року. Вказана обставина підтверджується заявою стягувача ОСОБА_4

Частиною 1 статтею 27 Закону № 606 встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Але, суд зазначає, що статтею 25 Закону № 606 встановлено необхідність визначення відповідачем у постанові про відкриття виконавчого провадження застереження, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

У постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 45297634 від 05 листопада 2014 року вказане застереження відповідачем не зазначено, що є порушенням наведеної норми закону.

На думку суду недотримання ОСОБА_1 вимог виконавчого законодавства є результат порушення виконавчим органом статті 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає, що притягнути до відповідальності позивача за порушення субєктом владних повноважень вимог статті 25 Закону № 606 не є правомірним, оскільки відповідно до пункту 5 частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» держаний виконавець зобовязаний роз'яснити сторонам їхні права і обов'язки.

Тобто, виконавчий орган порушив права ОСОБА_1 не зазначивши у постанові про відкриття виконавчого провадження застереження, через що порушено право позивача знати про правові наслідки, у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Отже, підсумовуючи вищевказане, враховуючи наведені вимоги Закону № 606 та сплату позивачем боргу у строк наданий державним виконавцем, для добровільного виконання, суд вважає дії відповідача щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору ВП № 45297634 від 12 листопада 2014 року та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП № 45297634 від 12 листопада 2014 року протиправними, а постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 45297634 від 12 листопада 2014 року та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП № 45297634 від 12 листопада 2014 - протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Комунарського Відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26220,00 грн. від 12 листопада 2014 року ВП № 45297634.

Визнати протиправною та скасувати постанову Комунарського Відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26220,00 грн. від 12 листопада 2014 року ВП № 45297634.

Визнати протиправними дії Комунарського Відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 35,00 грн. від 12.11.2014 року ВП № 45297634.

Визнати протиправною та скасувати постанову Комунарського Відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 35,00 грн. від 12 листопада 2014 року ВП № 45297634.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок) стягнути з Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на користь ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов