Справа № 822/2210/14
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/50044/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Хмельницької митниці на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.06.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014р. у справі № 822/2210/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Славутський комбінат "Будфарфор" до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправними та скасування рішень Хмельницької митниці (митний пост "Славута") від 04 грудня 2013 року №400000004/2013/100050/2 та картку відмови №400040000/2013/00076 від 04 грудня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.06.2014р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014р., позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення від 04 грудня 2013 року №400000004/2013/100050/2 про коригування митної вартості товарів, прийняте Хмельницькою митницею (митний пост "Славута"). Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №400040000/2013/00076, складену 04 грудня 2013 року Хмельницькою митницею (митний пост "Славута").

На постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.06.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014р. надійшла касаційна скарга Хмельницької митниці, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 грудня 2012 року між компанією "Helmut Kreutz GmbH" (продавець) та ПАТ "Славутський комбінат "Будфарфор" (покупець) було укладено контракт на поставку №і12/55, відповідно до умов якого продавець приймає на себе зобов'язання поставити, а покупець приймає на себе зобов'язання прийняти товари, вказані в Специфікації, які є невід'ємною частиною даного контракту (п.1.1 контракту); поставка товарів по цьому контракту повинна виконуватись по кожному окремому замовленню покупця на умовах, вказаних в кожній окремій специфікації до цього контракту (ICC INCOTERMS 2010) (п.4.1 контракту); асортимент, кількість, строк поставки та вартість продукції, яка поставляється, вказуються в специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього контракту (п.5.1 контракту).

Відповідно до специфікації №11 до контракту №і12/55 від 21.12.2012 року, продавцем позивачу поставлявся силікат цирконію. Умови поставки згідно даної Специфікації - FCA Німеччина. На виконання умов контракту на адресу позивача був направлений товар відповідно до інвойсу від 26.11.2013 року №20132983.

З метою здійснення митного оформлення товару позивачем було подано до Хмельницької митниці митну декларацію від 03.12.2013 року № 400040000/2013/006615 із визначенням митної вартості товару в розмірі 24765,36 Євро (ціна товару - 23000 Євро).

Оскільки, на думку митного органу, подані документи містили розбіжності в частині включення до митної вартості складової щодо витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, декларанту запропоновано надати додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Однак, у зв'язку з ненаданням додаткових документів митний орган прийняв рішення від 04.12.2013 року №400000004/2013/100050/2 про коригування митної вартості товарів, застосувавши 6-й резервний метод визначення митної вартості, на основі інформації щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено (зокрема, МД №400040000/2013/006013 від 05.11.2013 року). Митним органом також прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №400040000/2013/00076, складену 04 грудня 2013 року.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суди дійшли висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відмовляючи позивачу в митному оформленні товару за 1 методом, митний орган посилався на наявність сумніву в правильному визначенні заявленої митної вартості та на неподання позивачем всіх додатково витребуваних документів. При цьому відповідачем був застосований метод 2-ґ (резервний) визначення митної вартості товару. Відповідно до положень Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Також, відповідач вважає, що Товариством до митного оформлення було надано документи, які містять розбіжності в частині включення до митної вартості спірних витрат, зокрема, витрат щодо завантаження товарів.

Згідно ч.10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Однак, як зазначив позивач, навантаження/вивантаження покупцем товару не передбачалось умовами Контракту чи іншими документами, а обробка товару не здійснювалась (оскільки в цьому не було необхідності), отже, такі платежі ним не сплачувались, а тому витрати на них відсутні при визначенні митної вартості товару.

Крім того, як вірно встановлено судами, поставка товару відбувалась на умовах Інкотермс 2000 - FCA (п.4.1-4.2 Контракту від 21.12.2012 року №І 12/55), відповідно до якого передбачено, що якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за відвантаження; постачання вважається виконаним, коли товар завантажений у транспортний засіб перевізника, зазначеного покупцем.

Договором від 01.11.2013 року №Д 13/11 на позивача покладався обов'язок забезпечення завантаження вантажу, що ним було виконано шляхом укладення договору на поставку на відповідних умовах. Постачання товару позивачу його контрагентом здійснювалась на умовах Інкотермс 2000 - FCA, згідно якого витрати, пов'язані з відвантаженням товару на транспортні засоби, надані покупцем, бере на себе постачальник. Наведене підтверджується інвойсом від 26.11.2013 року №20132983 (в якому зазначено умови поставки: FCA Haiger (Incoterms 2010) та довідкою від 02.12.2013 року №2-1/12 про транспортні витрати, в якій зазначено, що вантаж доставлявся по маршруту м. Хайгер (Німеччина) - м. Славута (Україна), а навантажувально/розвантажувальні роботи виконані за рахунок вантажовідправника.

Той факт, що у специфікації №11 від 04.11.2013 року передбачено умови поставки FCA Німеччина, без зазначення конкретного географічного пункту, не є підставою для висновку, що поставка товару не була здійснена на площах продавця. При цьому такий висновок відповідача повністю спростовується вищевказаними інвойсом та довідкою.

Відповідно до положень Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010 термін "франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов'язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Поставка вважається здійсненою, зокрема, якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього.

Продавець зобов'язаний нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки.

Таким чином, відповідно до умов поставки FCA продавець товару, в даному випадку компанія "Helmut Kreutz GmbH", яка здійснює поставку на своїх площах, несе всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки (до завантаження товару на транспортний засіб, наданий перевізником), а покупець (позивач), в свою чергу, несе витрати на перевезення товару від місця поставки.

Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої та апеляційної інстанцій, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Отже, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Хмельницької митниці відхилити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.06.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: