Справа № 2-а-3812/10
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2011-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" квітня 2011 р. Справа № 2-а-3812/10

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від "13" грудня 2010 р. у справі № 2-а-3812/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира про визнання діяльності протиправною і зобов"язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

29.11.2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом і просив визнати дії УПСЗН Богунської районної ради м.Житомира неправомірними , стягнути на його користь 16778,29грн. доплати до заробітної плати за період з 1.11.2009 року по 30.10.2010 року відповідно до ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи мотивуючи тим, що являється потерпілим від аварії на ЧАЕС /категорія №3/ і має право на отримання доплати до заробітної плати в розмірі двох мінімальних зарплат, яка виплачувалась не в повному розмірі.

Постановою Лугиснького районного суду Житомирської області від 13 грудня 2010 року позов задоволено частково: визнано незаконними дії відповідача щодо несплати позивачу коштів, в розмірах встановлених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов"язано управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира провести нарахування та виплату ОСОБА_3 доплату до заробітної плати за період з 1.11.2009 року по 30.10.2010 року передбаченої ч.1 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати , встановленого Законом України "Про державний бюджет на 2009 рік", Законом України "Про державний бюджет на 2010 рік" з урахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач по справі - управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира, подало апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач та відповідач просять розглядати справу за їх відсутності.

За таких підстав, з врахуванням приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд апеляційної скарги здійснюється судової колегією, в даному судовому засіданні, за відсутності позивача та представника відповідача в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, є потерпілим від аварії на ЧАЄС 3-ї категорії та працював на посаді судовго розпорядника Лугинського районного суду, що підтверджується відповідними посвідченням,копією паспорта, довідкою (а.с.1,5-8).

Позивачу, як особі потерпілому від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії відповідачем виплачувалась доплата до заробітної плати в розмірі який, на думку позивача, є значно нижчими, ніж це передбачено ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"від 28 лютого 1991 року №796-ХП (далі Закон №796) у зв"язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: визнав дії відповідача протиправними та зобов"язав провести нарахування та виплатити позивачу доплату до заробітної плати за період з 1.11.2009 року по 30.10.2010 року передбачену ч.1 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума зазначеної допомоги згідно ст.48 Закону №796, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року, відповідачем встановлені конкретні розмірі допомоги на оздоровлення, тоді як ст. ст. 62 та 67 Закону №796 Кабінету Міністрів України надано право проводити лише роз"яснення порядку застосування цього Закону, підвищувати розмір доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, відповідності до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшення їх та встановлення їх у твердій сумі, яка не відповідає Закону

Розмір мінімальної заробітної плати встановлювався Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" і становив: з 01.01.2010 року - 869,00 грн., з 01.04.2010 року - 884,00 грн., з 01.07.2010 року - 888,00 грн., з 01.10.2010 року - 907,00 грн..

Виходячи із засад приорітетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає виплаті на користь позивача, застосовуватись мають саме положення статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та №№562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тому позивач, відповідно до ст.39 Закону №796, має право отримувати щомісячну доплату до заробітної плати у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а відповідач , як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня за програмами соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повинен забезпечити виплату коштів відповідно до вимог Закону №796.

При цьому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність зобов"язання відповідача провести нарахування і виплату позивача доплати до заробітної плапти, а не стягнення такої допомоги , так як нарахування допомоги здійснюється органами на яких законодавством покладено такі повноваження, а саме в даному випадку управліннями праці і соціального захисту населення .

В той же час, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги за період з 01.11.2009року по 28.05.2010року, не врахувавши шестимісячний строк звернення до суду в адміністративних справах.

Відповідно до ст.ст.2,3 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав , свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня службова чи посадова особа або інший суб"єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виплати передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі і визначені ст.39 цього Закону, є виплатами соціального характеру і пов"язані з соціальним захистом населення потерпілого від аварії на ЧАЕС, а не одним із видом заробітної плати визначених Законом України "Про оплату праці".

В даному випадку між позивачем та відповідачем, як суб"єктом владних повноважень виник публічно-правовий спір пов"язаний з соціальними виплатами, який повинен розглядатись в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України в межах строків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду , встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом. У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановлено істини у конкретній адміністративній справі. Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Статтею 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків , установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала , не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Предметом позову в даній справі є спір пов"язаний з дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень по виплаті і проведенню нарахування соціальних виплат, які є щомісячними , а тому суду першої інстанції необхідно було перевірити строк звернення до суду залежно від виду платежу та тривалості періоду за який виник спір. Тобто можливі випадки, коли в частині вимог позовну заяву слід залишити без розгляду (частина перша ст.100 КАС), а в іншій частині - відкрити провадження.

В даному випадку позовну заяву ОСОБА_3 подано до суду 29.11.2010 року, а тому визначений законом шестимісячний строк протягом якого можуть бути задоволені позовні вимоги закінчується 29.05. 2010 року.

Строки звернення до суду за захистом порушеного права визначені Законом і обмежені у часі, а тому в разі пропуску шестимісячного строку з поважних причин і доведення цієї обставини він може бути поновлений судом. За таких обставин коли позивачем визначено період стягнення з 1.11.2009 року по 30.10.2010 року і він є значно більшим ніж встановлений законом шестимісячний строк , то суд 1-ї інстанції повинен був вирішити питання: про залишення позовних вимог, які заявлені з пропуском строку звернення до суду без розгляду та про відкриття провадження у справі по позовних вимогах , які заявлені в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі повинен був перевірити додержання строку звернення до суду та поважність пропуску такого строку . У разі пропуску такого строку та визнання вказаних особою причин пропуску строку неповажними, суд повинен був залишити адміністративний позов за позовними вимогами про зобов'язання нарахувати за період з 1.11.2009 року по 28.05.2010 року включно без розгляду, прийнявши відповідну ухвалу. Однак, судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст.99,100 КАС України така процесуальна дія не була вчинена і суддя, відкривши провадження у справі розглянув позовні вимоги по суті.

Відповідно до ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених ст.155 КАС України.

Згідно з ч.7 ст.9 КАС України, у разі відсутності закону , що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Коростишівський районний суд правильно встановив обставини справи в частині позовних вимог щодо визнання дій неправомірними і зобов"язання відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_3 доплати до заробітної плати за період з 29.05.2009 року по 30.10.2010 рік передбаченої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі двох мінімальних заробітних плат та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу в цій частині необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.99,100,197,198,200,203,205,206,254 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці і соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира задовольнити частково.

Постанову Лугиснького районного суду Житомирської області від 13 грудня 2010 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання дій незаконними і зобов"язання управління праці і соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_3 доплату до заробітної плати з 1.11.2009 року по 28.05.2010 року передбачену ст.39 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі двох мінімальних заробітних плат, скасувати і позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Бовсуновський Василь Олексійович вул.К.Маркса,17.кв.15,смт.Лугини,Лугинський район, Житомирська область,11313

3- відповідачу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира вул. Перемоги, 55,Житомир,10003