Справа № 820/3719/13-а
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року м. Київ К/800/52057/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Іноземного підприємства «Калісто»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2013

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013

у справі №820/3719/13-а

за позовом Іноземного підприємства «Калісто»

до Індустріальної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013, у задоволені позову відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про задоволення позову, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з ТОВ «Будсім» за вересень 2012 року, за результатами якої складено акт №3802/22-207/34756181 від 28.12.2012.

За висновками акта перевірки позивачем порушено вимоги - п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI із змінами та доповненнями, яке призвело до заниження до сплати в бюджет суми податку на прибуток на загальну суму 201639,0 грн., у тому числі: за 3 кв. 2012 року на суму 201639,0 грн.;

- п.198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI із змінами та доповненнями, встановлено заниження до сплати в бюджет суми податку на додану вартість всього у сумі 192037,0 грн., у тому числі: за вересень 2012 року на суму 192037,0 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.01.2013:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем на суму 201639,00 грн., за штрафними санкціями на суму 100819,50 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем на суму 192037,00 грн., за штрафними санкціями на суму 96018,50 грн.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з абзацом першим пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати витрати та податковий кредит за наслідками реальних господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Будсім» укладено договір поставки №437/07/09 від 01.04.2009, за яким Постачальник (ТОВ «Будсім») зобов'язується у порядку та в строки, встановлені дійсним договором, передати у власність Покупцю (ІП «Калісто») товар, у відповідній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а Покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити його на умовах, визначених в дійсному договорі.

Згідно з пунктом 1.2 договору, кількість та асортимент кожної партії товару який постачається, вказуються в накладній, яка складається на основі замовлення Покупця, яка є невід'ємною частиною дійсного договору. Накладні оформлюються на кожну партію товару що постачається, та мають силу специфікацій до дійсного договору.

Відповідно п.2.1 Договору постачання конкретної партії товару відбувається на підставі замовлення «Покупця». Замовлення надаються «Поклажодавець» за допомогою електронної пошти, факсимільного зв'язку або засобами зв'язку, що забезпечують фіксування тексту та дати замовлення. Замовлення повинно містити наступну інформацію: асортимент товару, кількість товару, дату поставки товару.

Поставка товару здійснюється на умовах EXW (EX WORKS), місце постачання - м.Харків, склад «Постачальника» За домовленістю сторін постачання може здійснюватися на інших умовах. Така домовленість оформлюється додатковою письмовою угодою до дійсного договору (п.2.2 Договору).

Разом з тим, позивачем не підтверджено виконання вимог п.1.2, 2.1 Договору та не надано замовлень, які повинні містити асортимент, кількість та дату поставки товару, що є невід'ємною частиною договору, а також доказів переміщення товару, у матеріалах справи відсутні товарно-транспортні накладні та подорожні листи.

Згідно Договору зберігання №212/04/09 від 01.03.2009, за яким ІП «Малахіт» (в якості Зберігача) зобов'язується за оплату прийняти та зберігати майно, надане йому ІП «Калісто» (в якості Покладача), та повернути це майно у цілісності, в строки та у порядку, передбаченому дійсним договором. Відповідно до п.п.2.2. Договору прийом-передача майна на зберігання здійснюється на місцях зберігання, та оформлюється відповідною накладною.

Відповідно до Додаткової угоди від 09.03.2009, складеної до договору зберігання №212/04/09 від 01.03.2009, внесені зміни у вказаний договір, зокрема, викладено в наступній редакції п. 1.2 - Майном в цілях вказаного договору є товари народного споживання (товарно-матеріальні цінності), найменування, кількість та вартість, яка погоджена сторонами договору вказується в накладній.

На підтвердження виконання договору зберігання № 212/04/09 від 01.03.2009, представником позивача надані акти прийому - передачі на зберігання майна та акти прийому - передачі зі зберігання майна.

Однак, позивачем не надані накладні, в яких вказано найменування майна в цілях вказаного договору (товарно-матеріальні цінності), кількість та вартість майна, яка погоджена сторонами договору, на виконання вимог п. 1.2 Додаткової угоди від 09.03.2009, складеної до договору зберігання № 212/04/09 від 01.03.2009.

Також, відсутність відповідних накладних, оформлення яких передбачених договором, не дає можливості встановити місця зберігання товару відповідно до п.п.2.2 Договору; а також здійснення повернення майна з місць зберігання «Поклажадавцю», відповідно до п.п.2.5 вказаного Договору.

Вимоги 1.2, 2.2 та п. 2.5 договору зберігання № 212/04/09 від 01.03.2009, є обов'язковими умовами його виконання, що вказано в самому договорі.

Наявні акти прийому - передачі на зберігання майна та акти прийому - передачі зі зберігання майна не передбачені договором зберігання № 212/04/09 від 01.03.2009, з урахуванням Додаткової угоди від 09.03.2009.

Крім того, акти прийому - передачі на зберігання та зі зберігання майна мають дефекти форми, змісту та походження, а саме не вказано місце складання актів та посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, що відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704) спричиняє втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

В актах наявні штампи для документів ІП «Малахіт» та ІП «Калісто» з підписами невідомих осіб, вказані підписи візуально відрізняються від підписів в договорі зберігання №212/04/09 від 01.03.2009.

Крім того, відповідно до вказаних актів прийому - передачі на зберігання та зі зберігання майна, було передано майно (товарно-матеріальні цінності), яке має скорочений термін придатності та особливі умови зберігання (наприклад: Біопродукт «Біо - Баланс» кисломолочний, ковбаса «Столична»).

Позивачем не надано доказів наявності у контрагента, за відповідними адресами зберігання майна, які вказані в договорі та додаткових угодах, відповідних технічних умов для забезпечення зберігання такого роду продукції.

Висновки державної санітарно - епідеміологічної експертизи від 2007 року, 2011 року, 2012 року про відповідність вимогам Технічного регламенту відповідного товару, Посвідчення якості на товар, долучені позивачем до матеріалів справи, не підтверджують придбання товару саме у ТОВ «Будсім».

Сума сплачених позивачем коштів за продовольчі та непродовольчі товари згідно з договором поставки №437/07/09 від 02.04.2009, відповідно долучених до матеріалів справи платіжних доручень №87 та №88 від 10.09.2012, перевищує суму вказану в накладних, товарні позиції які вказані в податковій накладній та в видаткових накладних різнять за обсягом та ціною з актом приймання передачі продукції на зберігання.

За встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що долучені до матеріалів справи документи мають дефекти форми та змісту, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак не можуть бути належними та допустимими доказами реальності господарських операцій.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Іноземного підприємства «Калісто» відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун