Справа № 807/1321/13а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Справа № 876/10059/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Фрутс" на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Фрутс" до Чопської митниці (тепер - Закарпатська митниця ДФС), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та стягнення суми надмірно сплаченого ввізного мита та податку на додану вартість,

в с т а н о в и в:

ТОВ "Голден Фрутс" 22.04.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Чопської митниці, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області в якому, уточнивши позовні вимоги, просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №305000003/2012/100342/2 від 17.10.2012 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №305000003/2012/10035 від 17.10.2012 і стягнути суми надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 17 328,02 грн. та податку на додану вартість у розмірі 38 121,84 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ТОВ "Голден Фрутс" оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що митниця при визначенні митної вартості товару порушила порядок застосування методів визначення митної вартості товарів, передбачений статтею 266 Митного кодексу України, а саме необґрунтовано застосувала шостий (резервний) метод визначення митної вартості, не провівши жодних консультацій із товариством щодо можливості послідовного застосування інших методів.

Представники сторін в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2012 позивач з метою митного оформлення товару: їстівних плодів, гранатів свіжих (Punica granatum), врожай 2012 року, чиста вага 13700/2800 пластмасових ящиків, країна походження - Туреччина, придбаних за контрактом від 25.09.2012 №42, щодо поставок свіжих фруктів на загальну суму 500000,00 дол. США, подав до Чопської митниці вантажну митну декларацію №305090000/2012/015258, розрахувавши митну вартість товарів, які імпортуються за першим методом (ціною договору), за рівнем митної вартості 1,05 дол. США за 1 кг.

До митного оформлення позивачем було подано копію платіжного доручення від 09.10.2012 №148, відповідно до якого проводиться оплата згідно рахунку №201210004 від 08.10.2012. Однак, як стверджує відповідач, рахунок №201210004 від 08.10.2012 в пакеті документів був відсутній. Натомість позивачем було надано копію рахунку від 10.10.2012 №126059, що підтверджується переліком документів, поданих до митного оформлення, який зазначений в графі 44 ВМД.

За наявною у митного органу цінової інформації митне оформлення товару "гранати" (країни походження - Туреччина) здійснювалося за рівнем митної вартості 1,75 дол. США за 1 кг.

У зв'язку з тим, що заявлена декларантом митна вартість суттєво відрізнялася від наявної інформації щодо товарів подібного виду в ЄАІС Держмитслужби, у посадових осіб митниці виникли сумніви у заявленій митній вартості.

Після прийняття митної декларації на товар відбулось спрацювання згенерованого автоматичною системою управління ризиками профілю ризику про заниження митної вартості товару, що підтверджується запитом від 17.10.2012 №2195-17/39.

Відомості, які містилися у поданому позивачем до митного оформлення пакеті документів, містили розбіжності, які не дозволяли достовірно визначити митну вартість товару.

Посадовою особою митного органу було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими підрозділами (організаціями) та/або інформацією біржових організацій про вартість товару.

Подавати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару позивач відмовився, про що було зроблено відповідний запис в розділі V Інформаційного аркуша до митної декларації.

Відтак, на підставі поданих до митного оформлення документів, митним органом було застосовано для визначення митної вартості 6 - резервний метод, у зв'язку із неможливістю застосування попередніх методів.

17.10.2012 Чопська митниця прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №305000003/2012/100342/2, відповідно до якого було визначено митну вартість товару "гранати" на рівні 1,75 дол. США за 1 кг.

17.10.2012 Чопська митниця винесла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №305000003/2012/10035.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неподанням декларантом всіх документів, передбачених вимогами ч.2 ст.53 МК України, додаткових документів згідно з ч.3 ст.53 МК України, та враховуючи ту обставину, що заявлена митна вартість суттєво відрізнялася від наявної інформації щодо товарів подібного виду в ЄАІС Держмитслужби України, митним органом правомірно було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №305000003/2012/10035 від 17.10.2012 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №305000003/2012/100342/2 від 17.10.2012.

Відтак були відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України суми надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 17348,01 грн. та податку на додану вартість у розмірі 38121,84 грн. (разом 55469,85 грн.), так як вказані вимоги грунтуються з правомірності та обґрунтованості митної вартості, яка була застосована при митному оформленні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою КМУ від 20.12.2006р. №1766 передбачено, що декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання.

Додаткові документи, які було витребувано Митницею, входять до переліку, що міститься у п.11 Порядку, проте позивачем вимоги відповідача щодо надання додаткових документів виконано в повному обсязі не було.

Відповідно до ч.1 ст.265 МК України митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі ст.266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень постанов Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року №339 «Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів» та згадуваної вище №1766 дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.04.2012р. у справі №21-52а12.

З матеріалів справи видно, що 1-й метод визначення митної вартості не застосовувався у зв'язку із наявністю у митного органу інформації щодо недостовірності заявленої митної вартості товару, оскільки використані декларантом відомості не підтверджені документально та не визначені достовірно, 2-й метод не застосовувався у зв'язку із відсутністю інформації щодо вартості ідентичного товару (зокрема, відсутності інформації щодо визначених ст.59 МК України критеріїв - якості та репутації на ринку), 3-й метод не застосовувався у зв'язку із відсутністю інформації щодо вартості подібного товару (зокрема, відсутності інформації щодо визначених ст.60 МК України критеріїв - якості та репутації на ринку), 4-й метод не застосовувався у зв`язку із відсутністю інформації необхідної для застосування віднімання вартості; 5-й метод не застосовувався у зв`язку із відсутністю інформації необхідної для застосування додавання вартості.

Відповідно до ч.8 ст.57 та ст.64 МК України митним органом було застосовано 6-й резервний метод у зв'язку із наявністю у митного органу цінової інформації (ЄАІС ДМСУ).

При цьому, у відповідності до п.4 ч.2 ст.55 МК України, у рішенні про коригування митної вартості зазначено обгрунтування числового значення митної вартості товарів. Так, при визначенні числового значення митної вартості за основу взята цінова інформація митного органу (ЄАІС ДМСУ).

Як встановлено судом першої інстанції, декларантом під час митного оформлення не було подано всіх документів, передбачених вимогами ч.2 ст.53 МК України, а саме: рахунок №201210004 від 08.10.2012, у відповідності до якого проводилася оплата за товар платіжним дорученням від 09.10.2012 №148.

Також, на вимогу посадової особи митного органу декларантом не було надано додаткові документи згідно з вимогами ч.3 ст.53 МК України, зокрема, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими підрозділами (організаціями) та/або інформацію біржових організацій про вартість товару.

Колегія суддів погоджується, що посилання позивача на те, що долучена до позову копія проформи інвойсу №201210004 від 08.10.2012 подавалася до митного оформлення, є безпідставним, оскільки серед переліку документів, що подавались разом із ВМД №305090000/2012/015258 від 17.10.2012, який наведений у графі 44 декларації, вказаний документ відсутній.

З огляду на викладлене колегія суддів вважає, що враховуючи наявну у митного органу інформацію про те, що вартість ідентичного та подібного товару, перевищує заявлений декларантом рівень митної вартості, у Митниці були підстави для сумніву щодо правильності митної оцінки товару. За таких обставин, митний орган обґрунтовано запропонував позивачу надати додаткові документи.

Товариство витребувані відповідачем документи надати відмовилось, що дало підстави для визначення митної вартості товару у спосіб, передбачений ст.266, 273 МК України. При цьому Митниця у своєму рішенні обґрунтувала та довела неможливість застосування 1-5 методів визначення митної вартості, що досліджено судом першої інстанції.

Таким чином, позивачем, в порушення вимог чинного законодавства, не виконано законні вимоги Митниці щодо надання додаткових документів, необхідних для розгляду питання щодо встановлення дійсної митної вартості товару, в зв'язку з чим подальші дії відповідача є такими, що вчинені у межах та у спосіб, передбачений МК України, а тому колегія суддів, погоджується, що митним органом правомірно було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №305000003/2012/10035 від 17.10.2012 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №305000003/2012/100342/2 від 17.10.2012.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України суми надмірно сплаченого ввізного мита. Безпідставність вказаної вимоги слідує з правомірності та обґрунтованості митної вартості, яка була застосована при митному оформленні.

Однак щодо відмови в задоволенні даної вимоги, колегія суддів вважає за належне зазначити наступне.

Аналіз положень статей 265, 266 МК України та Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року №339, дає підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому суд, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Таким чином, суд постановляючи рішення щодо стягнення з державного бюджету на користь Підприємства суми надмірно сплаченого ПДВ, фактично визначає митну вартість ввезеного ним товару, чим підміняє митний орган.

Такий висновок узгоджується з викладеним Верховним Судом України в постанові від 17.12.2013р. у справі №21-439а13.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Фрутс" залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року у справі №807/1321/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук