Справа № 2а-4103/11/1470
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/36291/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпромтех»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012

у справі №2а-4103/11/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпромтех»

до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва

про скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Інтерпромтех» звернулося до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва від 26.04.2011 № .

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2011 позов задоволено повністю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012 скасовано постанову суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

ТОВ «Інтерпромтех» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права: ст.ст. 19, 67, 68 Конституції України, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 26.04.2011 № грошових зобов'язань з податку на додану вартість у загальній сумі 207365 грн., в т.ч. 165892 грн. основного платежу та 41473 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки документальної позапланової невиїзної перевірки, викладені в акті від 07.04.2011 № 267/23 00/32655884, про порушення вимог п. 1.4 ст. 1, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР. За висновками перевірки порушення цих норм закону полягало неправомірному включенні до складу податкового кредиту за грудень 2010 року податку на додану вартість, сплаченого за операціями з придбання у ТОВ «Профстрой плюс ЛТД» підрядних робіт зі зварювання стиків реакторів для виготовлення сумішей та ізоляційних робіт в загальній сумі 995350 грн. за договорами від 01.10.2010 № 011010/01, № 011010/02 та 01.03.2010 № 010310/01.

В обґрунтування позиції щодо відсутності права на формування позивачем податкового кредиту за вказаними операціями податковий орган вказує на те, що вони не мали реального характеру.

Реальність операцій з придбання підрядних робіт поставлена відповідачем під сумнів з огляду на те, що згідно з викладеними в акті від 18.03.2011 № 601/23-0302/34944204 висновками перевірки правочини, укладені між ТОВ «Профстрой плюс ЛТД» та контрагентами-постачальниками, є нікчемними. Крім того, податковий орган вказує на відсутність у ТОВ «Профстрой плюс ЛТД» трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та інших умов, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що реальність вчинення операцій позивача з ПП «Піар Квадрат» підтверджено належними первинними документами.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції посилання відповідача щодо нереальності операцій позивача з ТОВ «Профстрой плюс ЛТД» визнав обґрунтованими виходячи з посилання податкового органу на відсутність у ТОВ «Профстрой плюс ЛТД» необхідних умов для ведення господарської діяльності та відсутність первинних документів, які б підтверджували фактичне виконання підрядних робіт.

Суд касаційної інстанції не може погодитися з такою позицією суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Платник податків при формуванні податкового кредиту повинен був діяти у відповідності до п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару (робіт, послуг), яка призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, дотримання ним вимог наведених норм закону відсутні підстави для позбавлення платника податку права на податковий кредит. При цьому порушення контрагентами постачальника покупця податкового законодавства чи правил ведення фінансово-господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця товару (робіт, послуг) права на податковий кредит.

Висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях. За наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію, розкривають її зміст та призначення яких пов'язується з господарською діяльністю, відсутність у юридичної особи основних засобів, не є підставою безумовною підставою для висновку про нереальних характер господарських операцій.

У результаті дослідження питання щодо фактичного вчинення позивачем господарських операцій з придбання підрядних робіт зі зварювання стиків реакторів для виготовлення сумішей та ізоляційних робіт судом першої інстанції встановлено, що господарські операції позивача підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та які відповідають дійсності.

Зокрема, суд першої інстанції безпосередньо дослідив договори підряду, акти виконання робіт, податкові накладні, банківські виписки, протоколи вимірювань шорсткості поверхонь ємності реактора після виконання шліфувальних робіт та протоколами ультразвукового контролю зварних з'єднань.

Таким чином, судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм закону, яке б позбавляло позивача права на податковий кредит.

Суд касаційної інстанції зазначає, що виходячи з положень абз. 2 п. 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1003 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2011 за № 70/18808, акт перевірки це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Такий доказ не має для суду наперед встановленої сили і повинен оцінюватися судом за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України окремо та разом з іншими доказами в їх сукупності. При цьому в силу вимог ч. 2 ст. 71 цього Кодексу у справі про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це правило означає, що податковий орган повинен доводити передбаченими процесуальним законом засобами доказування ті обставини, які покладені в основу прийняття податкового повідомлення-рішення. Водночас якщо платник податків не згоден з доводами податкового органу, він може їх спростовувати. Це випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення. В іншому випадку, суд вирішує спір на підставі наявних доказів, які оцінюються за правилами ст. 86 Кодексу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що посилання податкового органу на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Профстрой плюс ЛТД» щодо придбання підрядних робіт, які мотивовані лише висновками перевірки щодо відсутності у контрагента умов для здійснення господарської діяльності та без дослідження первинних документів, є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції не спростував встановлених судом першої інстанції в результаті дослідження та оцінки доказів окремо та в їх сукупності - первинних документів, що містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, обставин щодо придбання підрядних робіт, та дійшов необґрунтованого висновку про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Профстрой плюс ЛТД».

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає за правильне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі законну і обґрунтовану постанову суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпромтех» задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012 скасувати та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2011.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун