Справа № 802/2635/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 жовтня 2015 р. Справа № 802/2635/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок заробітної плати

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2015 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі ДСА України) про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок заробітної плати.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідачів щодо не здійснення перерахунку заробітної плати позивачу за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29 березня 2015 року по теперішній час відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

У зв'язку з зазначеним ОСОБА_1 просить суд:

- визнати дії Державної судової адміністрації України щодо ненарахування та невиплати заробітної плати неправомірними та незаконними.

- зобовязати Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно відповідно до положень ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29 березня 2015 року по теперішній час відповідно до положень ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

У наданих суду письмових запереченнях представник ДСА України просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Окремо зазначив, що виплата заробітної плати працівникам апарату суду здійснюється в межах бюджетних асигнувань у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури та інших органів» (далі - постанова КМУ № 268). Оскільки до вказаної постанови зміни з метою приведення у відповідність до статті до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» редакції Закону України «Про прокуратуру» в період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року не вносились, у ДСА України відсутні правові підстави для фінансування витрат з метою здійснення перерахунку заробітної плати позивачу за вказані у позовній заяві періоди.

В судове засідання позивач не з'явився, проте надав письмове клопотання за вх. № 28645 від 05 жовтня 2015 року про розгляд за відсутності представника позивача.

Щодо клопотання представника позивача про витребовування додаткових доказів, то суд керуючись ч. 3 ст. 71 КАС України, не встановив підстав для його задоволення.

Представник Державної судової адміністрації України також не з'явився, надав письмове клопотання за вх. № 28569 від 02 жовтня 2015 року про розгляд справи за його відсутності. Окремо зазначив, що проти позову заперечує та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки ДСА України як розпорядник бюджетних коштів діяла на підставі, в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У судовому засіданні 31 серпня 2015 року судом вирішувалось питання про заміну неналежного відповідача - Державної судової адміністрації України іншою особою, а саме Апеляційним судом Вінницької області. Однак, позивач зазначив, що вважає ДСА України належним відповідачем.

В силу вимог ч. 1, 3 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Тому, ухвалою від 31 серпня 2015 року судом до участі у справі в якості другого відповідача залучено Апеляційний суд Вінницької області.

Представник Апеляційного суду Вінницької області в судове засідання не з'явився хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді секретаря судового засідання відділу забезпечення діяльності судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області з 26 грудня 2002 року по теперішній час із віднесенням посади до 6 категорії.

Відповідно до положень статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України «Про прокуратуру» та положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції затвердженій Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Таким чином, на думку позивача, законодавчо визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду, який становить не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

Оскільки позивачу заробітна плата нараховується без врахування внесених змін у законодавство, вона звернулась до суду з цим позовом та просить суд зобов'язати відповідачів здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно та за період з 29 березня 2015 року по теперішній час, виплатити їй заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо).

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до підпункту 59 пункту 5 Закону розділу XII України «Про прокуратуру» № 1697-VII, внесено зміни до ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

З метою реалізації вказаної норми, згідно з підпунктом 2 пункту 13 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» Кабінету Міністрів України доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим законом, у тому числі з метою забезпечень збільшення видатків Державного бюджету України на оплату у розмірі, не меншому ніж передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Одночасно, частиною п'ятою статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правовий статус працівників апарату суду встановлено Законом України «Про державну службу».

Частиною 7 ст. 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Саме у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 268 і здійснювалось нарахування та виплата заробітної плати позивачу у справі.

При цьому, на виконання положень статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус, суддів» Державною судовою адміністрацією України листом від 10 листопада 2014 р. № 11/5173/14 до Міністерства соціальної політики України були надані пропозиції з приводу внесення змін до постанови КМУ № 268 щодо встановлення нових посадових окладів працівників апаратів судів.

У зв'язку з дорученням Прем'єр-міністра України від 15 січня 2015 р. № 117/1/1-15 та дорученням Віце-Прем'єр-міністра України від 07 лютого 2015 р. № 117/60/1-15 до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» Державною судовою адміністрацією України повторно були надані пропозиції щодо реалізації положень частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із наданням схем нових посадових окладів працівників апаратів судів, що відображені у вигляді коефіцієнтів до посадового окладу судді, виходячи із затверджених призначень на оплату праці місцевим та апеляційним судам у 2015 році.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються статтею 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» набрав чинності 28 березня 2015 р.

Крім того залишилась чинною норма ч. 7 ст. 33 Закону України «Про державну службу» якою передбачено, що умови оплати праці державних службовців, до числа яких належить позивач, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тому, дії відповідача щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 268 узгоджувались із дійсним правовим регулюванням спірних правовідносин.

При цьому слід зазначити, що поклавши нормою п.п. 2 п. 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» на Кабінет Міністрів України обовязок привести свої нормативно правові акти у відповідності із цим Законом, сам законодавець передбачив те, що такі норми можуть бути застосовані лише у випадку встановлення Кабінетом Міністрів України механізму якого не існувало, так як не були внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Також, необхідно звернути увагу на те, що на даний час постанова КМУ № 268 діє зі змінами внесеними відповідно до постанови КМУ № 644 від 02 вересня 2015 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України». Метою внесених змін і було приведення Постанови у відповідність із вимогами Закону та встановлення розмірів та схем посадових окладів працівників апаратів судів. Проте, Постановою КМУ № 268 у редакції від 02 вересня 2015 року не передбачено перерахунок раніше виплачених сум заробітної плати державним службовцям. Тому, підстави для нарахування та виплати позивачу спірної заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно та в період із 29 березня 2015 року по даний час відсутні.

Таким чином, суд позбавлений правових підстав для задоволення вимог позивача в частині зобовязання ДСА України здійснити перерахунок заробітної плати відповідно до положень ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру» за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно та за період з 29 березня 2015 року по теперішній час відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» ч.1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того необхідно зазначити, що відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Стаття 13 Закону України «Про оплату праці» визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно з статтею 33 Закону України «Про державну службу» умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

ДСА України будучи розпорядником (одержувачем) коштів Державного бюджету України, здійснюючи управління бюджетними асигнуваннями та реалізуючи будь-які бюджетні зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет, у зв'язку з чим у відповідача відсутні підстави забезпечувати фінансування для нарахування та виплату посадових окладів, у розмірах інших, ніж це передбачено Додатком 47 постанови КМУ від 09 березня 2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ДСА України не ухилялась від виконання своїх обовязків, як розпорядника бюджетних коштів. У своїй діяльності ДСА України керується нормами бюджетного законодавства. Під час розгляду справи не встановлено протиправної бездіяльності органу, тому підстави для зобовязання ДСА України вчиняти дії, а саме здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно та за період з 29 березня 2015 року по теперішній час відсутні.

Також суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення, зокрема, статті 95 Конституції України, в Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості (пункт 1 резолютивної частини).

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до статті 11 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про перерахунок заробітної плати та зобов'язання вчинити дії слід відмовити повністю.

Судові витрати сторонами у справі не понесено.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович