Справа № 2-а-49/11
Суддя: Мельник І. І.
Дата ухвалення: 2011-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-а-49/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011 року м. Галич

Галицький районний суд ОСОБА_1 Франківської області в складі:

Головуючого судді -Мельник І.І

секретаря -Матейко О.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Галичі в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі щодо невиплати підвищеного розміру пенсії, як дитині війни та стягнення невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2І звернувся до суду з адміністративним позовом і просить визнати незаконними дії відповідача, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дитини війни в розмірі 7087,50 грн за період з січня 2006 року по грудень 2010 року включно. Зобовязати відповідача з січня 2011 року нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 закону № 2195-4 в редакції станом на 31.12.2007 року. Стягнути з Державного бюджету України витрати повязані з розглядом справи. Справу розглядати у відсутності позивача.

Позивач посилається на ті обставини, що є дитиною війни і згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячну доплату до пенсії в розмірі тридцяти відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте така доплата не здійснювалася у 2007-2010 роках в повному обсязі із посиланням на зупинення у 2006-2008 роках Законами України про державний бюджет на відповідні роки ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни». Вважає відмову відповідача неправомірною, виходячи з того, що рішенням Конституційного Суду України від 09.07. 2007 року та від 22.05.2008 р. визнано такими,що не відповідають Конституції України окремі положення Законів України « Про державний бюджет на 2007 рік та на 2008 рік,щодо зупинення дії ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни».

Відповідач подав заперечення на позов з якого вбачається, що Законом України « Про соціальний захист дітей війни», передбачено 30 відсоткове підвищення пенсії особам, що мають статус дітей війни і з приводу обмеження у таких виплатах Конституційним Судом України були прийняті відповідні рішення. Проте цим Законом України передбачено, що фінансування таких виплат здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

В судове засідання позивач не з»явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання представника не направив, хоча у встановленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи. Як видно із поданої заяви, відповідач просить справу розглядати без участі представника.

Справа розглядається з урахуванням положень ст. 122 ч.4 КАС України.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини .

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни, визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

ОСОБА_2 у відповідності до ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни, що підтверджується копією посвідчення № 131232 виданим управлінням праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації від 22.01.2001 року ( а.с.5).

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено. Також Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено у новій редакції, згідно якої дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. по справі № 1-29/2007 були визнані неконституційними положення ст. 111 Закону України « Про державний бюджет України на 2007 рік», а отже відновлено дію ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни». Окрім того рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року було визнано такими що не відповідають Конституції України положення розділу П « Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України « Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до резолютивних частин рішень Конституційного Суду України, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв»язку з правовідносинами,які виникли внаслідок дії положень статей законів,що визнані неконституційними. Також рішення конституційного Суду України є обов»язковими для виконання на всій території України.

Всупереч вказаних обставинам, відповідач, тобто управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі підвищення пенсії позивачу не проводилося і належні позивачу до виплати суми не нараховувалися та не виплачувались у встановленому розмірі, що підтверджується листом відповідача № 2395/Т-15 від 23.12.2010 року про нарахування та виплату пенсії позивачу. Обмеження будь-яких прав чи свобод людини можливе лише у випадках, передбачених Конституцією України і може мати місце в умовах воєнного або надзвичайного стану. Інші випадки зменшення обсягу гарантованих прав та свобод людини не допускається. Тому такі дії відповідача щодо не проведення підвищення пенсії позивачу на 30%мінімальної пенсії за віком є неправомірними.

За таких обставин суд вважає, що порушено право позивача на отримання підвищення пенсії в розмірі, визначеному Законом України « Про соціальний захист дітей війни.»

За змістом ст.3 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом України, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативними актами. Також ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін у чинних законів,не допускається звуження змісту чи обсягу існуючих прав та свобод.

Суд вважає, що встановлення з 01.01.2008 р. постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 « Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,згідно якої дітям війни до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни є істотним звуженням обсягу прав осіб, які мають статус дітей війни, передбачених Законом України « Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Законами України про Державний бюджет на відповідні роки були встановлені розміри прожиткового мінімуму для осіб,які втратили працездатність і виходячи із вказаних розмірів,слід проводити розрахунок недоплаченої щомісячної державної допомоги до пенсії.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскільки Конституційним Судом України при ухваленні рішень від 09 липня 2007 року та 22 травня 2008 року не вирішувалося питання про неконституційність, ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», тому дані рішення Конституційного Суду України не мають преюдиціального значення до ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2006 рік», а отже позовні вимоги позивача в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії за 2006 рік до задоволення не підлягають.

Так як було зазначено вище, рішення Конституційного Суду України від 9.07.2007 року та 22.05.2008 р. щодо даних правовідносин мають преюдиціальне значення, а також враховуючи викладену у рішеннях мотивацію, Конституційний Суд України вважає в цілому такою, що не відповідає ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 21, 22, 92, 95 Конституції України практику зупинення законами України про Державний бюджет України дію інших законів України щодо надання пільг, компенсацій та гарантій, тому відповідач зобов»язаний проводити нарахування і виплату позивачу пенсію з врахуванням надбавки, як дитині війни і у 2009-2010 роках, відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни», у редакції, що діяла до внесення до вказаного Закону України змін підпунктом 2 пункту 41 розділу П « Внесення змін до деяких законодавчих актів України»,Закону України « Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково і відповідач зобов»язаний здійснити перерахунок пенсії позивачу з врахуванням щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком щомісячно за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року включно, з врахуванням уже виплачених сум.

Позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача визначену суму недоплаченого підвищення до пенсії, однак суд вважає, що вирішуючи таку позовну вимогу судом фактично буде проведено нарахування недоплаченого підвищення до пенсії, що стане підміною функцій управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі.

Відповідно до ст. 87 Закону України « Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 16 КАС України для надання правової допомоги в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися іншими фахівцями в галузі права визначається КАС України витрати на правову допомогу несуть сторони і у випадку ухвалення судових рішень суд присуджує здійсненні і документально підтвердженні витрати на правову допомогу. Як вбачається із квитанції № 99 від 31 грудня 2010 року позивачем сплачено підприємцю ОСОБА_3 400 грн. за надання правової допомоги, проте не зазначено, з яких передбачених законом підстав ОСОБА_3 має статус фахівця у галузі права та не представлено відповідних документів на підтвердження цього. Тому вказані витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 22, 124 Конституції України, ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 3, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6рп/2007 та від 22.05. 2008 року № 10 рп /2008, керуючись ст. ст. 8, 9, 99, 100, 158-163 Кодексу Адміністративного Судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі тридцяти відсотків мінімальної пенсії за віком , передбаченої ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року включно з врахуванням ч.1 ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя:ОСОБА_1