Справа № 22-а/0690/7037/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/7037/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростень (далі Пенсійний фонд) на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради (далі Управління праці) та Пенсійного фонду про визнання дій неправомірними, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року ОСОБА_1, посилаючись на невиконання відповідачами положень ст. ст. 37 та 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі-Закон № 796-Х11) щодо розміру належних йому виплат, просив визнати дії відповідачів незаконними та стягнути на його користь: з Управління праці 5810 грн. 50 коп. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за період з 01.01.2008 року по 01.02.2010 року; з Пенсійного фонду 30090 грн. 50 коп. доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення за період з 01.01.2007 року по 01.02.2010 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 21.07.2010 року позов задоволено частково: дії відповідачів визнано неправомірними; зобовязано Управління праці перерахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, передбачену ст. 37 Закону № 796-Х11, за період з 23.12.2008 року по 23.12.2009 року; зобовязано Пенсійний фонд перерахувати та виплатити позивачу доплату до пенсії непрацюючому пенсіонеру, відповідно до вимог ст. 39 Закону № 796-Х11, починаючи з 23.12.2008 року по 23.12.2009 року; у решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на те, що підвищення до пенсії позивачці виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України, а кошти Пенсійного фонду не є такими та не застосував до спірних правовідносин положень постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 та від 03.01.2002 року № 1.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 3), пенсіонером за віком, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.4-6) і отримує щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 10 грн. 50 коп., що не відповідає розміру доплати, передбаченому ст. 39 Закону № 796-Х11 дві мінімальні заробітні плати.

Суд першої інстанції повно та обєктивно зясував обставини справи, вірно визначився з характером спірних правовідносин та, з врахуванням положень ст. 39 Закону № 796-Х11 та рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року, дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 у межах строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду, оскільки судом не ухвалене рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Суд першої інстанції вірно виходив з положень Закону № 796-Х11 при визначенні розміру доплати до пенсії позивачу, оскільки положення закону мають пріоритетне значення над положеннями постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 та від 03.01.2002 року № 1. А тому доводи апелянта в цій частині також визнаються безпідставними.

Постанова суду в частині відмови у задоволені позову сторонами не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростень залишити без задоволення, а постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 липня 2010 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді