Справа № 2а-8622/11/2670
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2011-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову щодо вжиття заходів забезпечення позову

08 липня 2011 року № 2а-8622/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

суддів Катющенка В.П.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Деруга Н.О.,

в адміністративній справі

за позовомОСОБА_2
до Міністерства культури і туризму України; Державної служби з питань національної культурної спадщини
проскасування наказу

встановив:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням уточнень, з вимогами до відповідача, Міністерства культури і туризму України про визнання наказу Державної служби з питань національної культурної спадщини (Держкультурспадщини) Міністерства культури і туризму України від 30 березня 2011 року № 6 «Про надання дозволу на переміщення памятки історії місцевого значення монумента на честь проголошення Радянської влади в Україні з площі Конституції у місті Харкові»протиправним, таким, що порушує законодавство про охорону культурної спадщини та його скасування.

В судовому засіданні 07.07.2011 року в якості відповідача - 2 залучено Державну службу з питань національної культурної спадщини.

07.07.2011 р. позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби з питань національної культурної спадщини (Держкультурспадщини) Міністерства культури і туризму України від 30 березня 2011 року № 6 та заборони Управлінню з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради вчиняти певні дії, направлені на демонтаж монумента на честь проголошення Радянської влади в Україні з площі Конституції у місті Харкові.

Клопотання мотивоване тим, що переміщення монумента призведе до його фізичного руйнування, як памятки історії, чим буде завдано істотної шкоди правам, свободам та інтересам позивача, як члену громади м. Харкова. Крім того, на думку позивача, протизаконне переміщення монумента потягне за собою витрати коштів Харківської міської територіальної громади із бюджету міста, що теж порушує особисті права і інтереси позивача, оскільки частка цих коштів повинна бути потрачена і особисто на позивача, як на фізичну особу члена Харківської територіальної громади. Також, позивачка вказала на те, що резолютивна частина оскаржуваного наказу щодо неможливості збереження памятки на місці у звязку з реконструкцією площі Конституції у м. Харкові, грунтується на неправдивих підставах.

Суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Інститут забезпечення позову врегульований статтею 117 КАС України, у відповідності до частини першої якої суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

За своїм змістом норми ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України зобовязують адміністративний суд при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову в кожній конкретній ситуації встановити обставини, наявність чи відсутність доказів, з якими можливо повязати застосування заходів забезпечення позову, ознак, що свідчили б про очевидність протиправності рішення, а також встановити несприятливі наслідки для позивача у справі, які будуть йому завдані у випадку не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

В своєму клопотанні позивач стверджує, що переміщенням монумента буде завдано шкоди правам та інтересам позивача, як члену територіальної громади міста Харкова, а самому монументу загрожує фізичне знищення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини»памятка, крім памятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. У документі, який посвідчує право власності на памятку обовязково вказуються категорія памятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини»усі власники памяток зобовязані укладати з відповідним органом культурної спадщини охоронний договір.

Позивачем не надано доказів, що територіальна громада міста Харкова є власником памятки історії місцевого значення монумента на честь проголошення радянської влади на Україні, розташованого на площі Конституції в Дзержинському районі м. Харкова. До того ж, і матеріали, додані до адміністративного позову, не містять даних щодо власника монумента.

За таких обставин, застосування заходів забезпечення позову щодо обєкта, без встановлення власника цього обєкта, своїм наслідком буде втручанням суду у внутрішньогосподарську діяльність третьої особи власника монумента.

Статтею 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини»визначено, що переміщення (перенесення) памятки на інше місце допускається як виняток у випадках, коли неможливо зберегти памятку на місці, за умови проведення комплексу наукових досліджень з вивчення та фіксації памятки (обміри, фотофіксація тощо). Фінансування всіх заходів з вивчення, фіксації, переміщення (перенесення) памяток, що підлягають переміщенню (перенесенню) відповідно до цього Закону, провадиться за рахунок коштів замовника робіт, які викликали необхідність переміщення (перенесення) памяток. Якщо переміщення (перенесення) памяток є необхідним внаслідок дії непереборної сили, вивчення та фіксація памятки провадяться за рахунок коштів Державного бюджету України.

Встановлення наявності чи відсутності виняткових обставин, що унеможливлюють збереження памятки на місці має істотне значення для вирішення клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, проте встановити вищевказані обставини можливо лише при розгляді справи по суті, що передбачає дослідження та вивчення документів, які були підставою для прийняття оскаржуваного наказу, та надати які зобовязано відповідачів по даній справі.

Крім того, з вищенаведених норм ст. 22 Закону слідує, що фінансування робіт з приводу переміщення (перенесення) памяток здійснюється або замовником робіт, або за рахунок коштів Державного бюджету України.

Ні з адміністративного позову, ні з доданих до нього матеріалів, ні з клопотання позивача не вбачається, які саме особи є замовниками робіт та відсутні докази, що підтверджували б обставини фінансування робіт щодо переміщення (перенесення) монумента. Тому, зважання суду на твердження позивача, що витрати на фінансування робіт з приводу переміщення монумента має понести Харківська міська територіальна громада, членом якої є позивач, а отже і він понесе частку витрат, буде передчасним та зробленим з припущенням про ймовірну відповідність настання негативних наслідків для позивача.

Таким чином, задоволення клопотання про вжиття заходів забезпечення позову лише з посиланням на доводи позивача, без дослідження доказів та зясування обставин, які мають суттєве значення для вирішення спору, мало б наслідком фактичне вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 24, 117, 118, 160, 165 КАС України Окружний адміністративний суд міста Києва

у х в а л и в:

В клопотанні ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби з питань національної культурної спадщини (Держкультурспадщини) Міністерства культури і туризму України від 30 березня 2011 року № 6 та заборони Управлінню з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради вчиняти певні дії, направлені на демонтаж монумента на честь проголошення Радянської влади в Україні з площі Конституції у місті Харкові відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку, встановленому ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Шейко Т.І.

Судді Катющенко В.П.

ОСОБА_1