Справа № 820/6285/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 р.Справа № 820/6285/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Ролінського Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015р. по справі № 820/6285/15

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просила суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.03.2015 року №38-15 на суму 3600,64 грн. та №38-15 на суму 3119,16 грн., від 20.04.2015 року на суму 3895,83 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 18.03.2015 року №38-15 на суму 3600,64 грн. та №38-15 на суму 3119,16 грн., від 20.04.2015 року на суму 3895,83 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального права, відповідач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів пп. 297.1.4 п. 197.1 ст. 197, п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Протокольною ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року замінено первинного відповідача в порядку процесуального правонаступництва згідно ст. 55 КАС України Держану податкову інспекцію у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на Держану податкову інспекцію у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_3, була зареєстрована як суб'єкт господарювання - фізична особа-підприємець 16.10.2014 року, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1. (а.с.14).

Згідно Витягу з реєстру платників єдиного податку від 10.12.2014 року №699, позивач перебуває на податковому обліку в Індустріальній об'єднаній державній податковій інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області як платник єдиного внеску з 17.10.2014 року. Перейшов на спрощену систему оподаткування 01.11.2014 р. та відноситься до 2 групи платника єдиного податку. (а.с.15).

Вид господарської діяльності - стоматологічна практика (КВЕД 86.23). Місце провадження господарської діяльності: м. Харків, АДРЕСА_1.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 належать на праві власності нежитлові приміщення 1-го поверху в літ. "А-7" загальною площею 102,7 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1

Податковою інспекцією на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вказані нежитлові приміщення нараховано земельний податок у 2015 році: - за 2013 рік від 18.03.2015 р. №38-15 у сумі 3600,64 грн., (а.с.9); - за 2014 рік від 18.03.2015 р. №38-15 в сумі 3119,16 грн., (а.с.10); - за 2015 рік від 20.04.2015 р. № 150-15 у сумі 3895,83 грн. (а.с.11), у зв'язку з чим винесено податкові повідомлення-рішення від 18.03.2015 року №38-15 на суму 3600,64 грн. та №38-15 на суму 3119,16 грн., від 20.04.2015 року на суму 3895,83 грн.

Не погодившись з рішеннями відповідача щодо донарахування земельного податку за 2013-2015 рр., позивач звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не було доведено належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятих ним оскаржуваних рішень.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху в літ. "А-7" загальною площею 120,7 кв.м., які знаходяться за адресою: м.Харків, АДРЕСА_1, придбані ОСОБА_3 на прилюдних торгах 29.04.2013 р., що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки) №87-02/158/13/і від 29.04.2013 р. (а.с.49), актом державного виконавця на реалізацію предмета іпотеки від 17.05.2013 р. (а.с.50), свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1356 від 21.05.2013 р. (а.с.51).

Підпунктами 14.1.72, 14.1.73, п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. У свою чергу, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України).

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Право власності на земельну ділянку та право оренди земельної ділянки, згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК і статтею 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами пункту 286.1 статі 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.8 статті 287 ПК).

Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов'язок зі сплати земельного податку виникає, в такому випадку, з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 07 липня 2015 року по справі № 21-775а15 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві (далі - ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним ( 286.3. ст. 286 ПК України).

Нарахування фізичним особам сум податку, згідно з п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення - рішення (п.287.5 ст.287 Податкового кодексу України).

У відповідності до п.289.1 ст.289 Податкового кодексу для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Як свідчать матеріали справи, грошове зобов'язання зі сплати земельного податку розраховано податковим органом за методикою розрахунку грошової оцінки окремої земельної ділянки для нарахування земельного податку фізичним особам, виходячи із площі нежитлового приміщення, що перебуває у власності позивача. Ставку податку за земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 120,7 кв.м на 2013 рік гр. ОСОБА_3 визначено згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 21.05.2013 року (225 днів у власності 2013 році) у сумі 3600,64 грн. - (584105,46*1%)/65 дн.)*225 дн). Грошову оцінку земельної ділянки відповідачем розраховано виходячи з базової вартості 1 кв. м земель м. Харкова згідно рішення 25 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 03.07.2013 № 1209/13 "Про підтвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013".

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПКУ підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, який відповідно до пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону, і ведеться відповідно до статті 204 ЗКУ уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

За змістом статей 196, 197, 202 зазначеного Кодексу земельна ділянка має встановлені в натурі (на місцевості), визначені в проектній документації по земле відводу, а також реєстраційний (кадастровий) номер; підлягає державній реєстрації у складі державного реєстру земель.

Ці характеристики визначають земельну ділянку, в тому числі, як об'єкт оподаткування.

Колегія суддів зазначає, що будь-які характеристики (дані державного земельного кадастру), які б відокремлювали земельну ділянку, за яку позивачу визначено податкові зобов'язання, як об'єкт оподаткування, контролюючим органом не зазначені, а тому не доведено правомірність донарахування позивачу грошового зобов'язання по земельному податку, виходячи з розміру 1 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що в порушення вимог п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України податковим органом не було виконано обов'язку щодо нарахування позивачеві сум земельного податку у 2013-2014 роках, у встановлені чинним законодавством строки, як і не було складено та направлено відповідачу відповідні повідомлення рішення до 01 липня поточного року, а тому донарахування ОСОБА_3 сум грошового зобов'язання по земельному податку за 2013-2014 роки у 2015 році є неправомірним. Слід зазначити, що строки нарахування фізичним особам сум земельного податку, згідно з п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, є спеціальними, а тому посилання податкового органу на п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення щодо донарахування ОСОБА_3 сум грошового зобов'язання по земельному податку за 2015 податковим органом не взято до уваги обставини, що позивач з жовтня 2014 року є платником єдиного податку, знаходиться на спрощеній системі оподаткування та використовує нежитлове приміщення за адресою: м.Харків, АДРЕСА_1 в межах господарської діяльності.

Відповідно до п. 291.2. ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Так, відповідно до п/п. 4 п. 297.1. ПК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Таким чином, законодавством встановлені дві обов'язкові умови, за яких суб'єкт підприємницької діяльності не є платником земельного податку: - перебування на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку; - земельні ділянки, які є об'єктом плати за землю, мають використовуватися для провадження господарської діяльності.

Отже, враховуючи, що позивач є платником єдиного податку і використовує приміщення за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1 в межах господарської діяльності, колегія суддів приходить до висновку, що нарахування ОСОБА_3 податковим органом земельного податку за 2015 рік є неправомірним та суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідач - ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, в порушення вищезазначених вимог, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для їх скасування.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015р. по справі № 820/6285/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 12.10.2015 р.