Справа № 22-а-27287/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Категорія 90 30.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Оношко Г.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Київ адміністративну справу за апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату одноразової допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2010 року позов задоволено.

Визнано неправомірною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради щодо перерахунку ОСОБА_4 щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат відповідно до розміру мінімальної пенсії за віком.

Зобовязано відповідача провести донарахування та виплату на користь позивача суми недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги за 2009 рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, виходячи з мінімальної заробітної плати на момент виплати Допомоги в січні 2010 року у розмірі 869 грн.. визначеної ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», з вирахуванням виплаченої допомоги в сумі 120 гри.

Відповідач, не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, у звязку із чим спір вирішений невірно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 1 групи, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 5).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" йому має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Судом першої інстанції було встановлено, що щорічна одноразова допомога на оздоровлення позивачу була виплачена 30 січня 2010 році, що підтверджено випискою з рахунку (а.с. 9).

Позивач оспорюючи дії відповідача вважала, що він отримував державну допомогу значно нижчу, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов. До висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими дія виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов' язкове державне пенсійне страхування і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Виходячи з засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами, а також враховуючи, що згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п. 1) та основи соціального захисту (Ц. 60) при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування законної та обгрунтованої постанови суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 197,198,200,205,206 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради

залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.5 ст.254 КАС України та може бути

оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді