Справа № 804/20236/14
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

в с т а н о в и л а :

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем були подані всі необхідні документи для реєстрації митної декларації та підтвердження заявленої митної вартості, а тому дії митниці є неправомірними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ПАТ „Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського” звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ „Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського” та „INVERELL LIMITED” Нікосія Кіпр, був укладений контракт про поставку товару № 14-0157-12 від 28.01.2014, за умовами якого та відповідно до Додатку № 1 до нього „INVERELL LIMITED” Нікосія Кіпр, зобов’язується поставити на умовах DAP – ст. Правда Придніпровської залізниці, Україна, а ПАТ „Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського” прийняти та оплатити магнезит, спечений КМ-4-OHF (навалом) 800 тис. т. Ціна за одиницю товару складає 346 доларів США/т.

З метою митного оформлення партії товару, поставленого за вищевказаним контрактом, декларантом – ПАТ „Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського”, була подана до відповідача вантажна митна декларація №110010000/2014/020795 від 05.06.2014, в якій заявлена митна вартість товару за ціною договору (контракту).

Проте Дніпропетровською митницею ДФС було прийняте рішення № 110010000/2014/600067/1 від 5 червня 2014 року, яким здійснене коригування заявленої декларантом митної вартості товару та визначена митна вартість товару за резервним методом.

Рішення ґрунтується на МД № 112030000/2014/9020 від 28.05.2014, за якою ввезений товар „магнезія агломерована (спечена) марки КМ 4 OHF” від того ж виробника „Kumas Manyezit Sanayi A.S.”, Туреччина, у складі однієї партії товару т/х „Орель-5” поставлений на рівні 402,2 дол. США/т.

Товар випущений у вільний обіг під гарантійні зобов’язання з митною вартістю, визначеною декларантом, та забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, визначених Дніпропетровською митницею ДФС відповідно до рішення № 110010000/2014/600067/1 від 5 червня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем не підтверджена необхідними та достатніми документами митна вартість товару, визначена за основним методом, при здійсненні митного оформлення.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу

Статтею 52 передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об’єктивної неможливості застосування попереднього методу.

Судами встановлено, що в ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів Дніпропетровська митниця ДФС дійшла висновку про неможливість застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору, оскільки надані декларантом документи містять численні розбіжності та невідповідності, не містять відомості, що документально підтвердженні, визначені кількісно і достовірні для підтвердження числових значень митної вартості товару.

Судами встановлено, що надані документи містять розбіжності та не підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, а саме: згідно з розрахунком цін № 0548 від 28.05.2014, виданим виробником – „Kumas Manyezit Sanayi A.S.”, Туреччина, вартість магнезиту спеченого, виробленого безпосередньо для ПАТ „Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського”, становить на рівні 280 дол. США/т на умовах FOB – порт Gemlik, Туреччина. При цьому прайс-лист виробника „Kumas Manyezit Sanayi A.S.” для продавця компанії „INVERELL LIMITED” та інвойс б/н від 17.05.2014 визначають вартість товару – 290 дол. США/т.

Крім того, дилерський контракт від 11.03.2010, укладений між виробником „Kumas Manyezit Sanayi A.S.» та компанією «INVERELL LIMITED”, містить відомості про сплату виробником комісії у розмірі 3 дол. США/т, проте документів на підтвердження вказаної складової митної вартості товару позивачем не надано.

З рахунку № 709548 від 17.05.2014, виставленого продавцем за контрактом № 14-0157-12 від 28.01.2014, вбачається, що вартість імпортованого позивачу товару становить 346 дол. США/т на умовах DAP – Дніпродзержинськ.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що вказаний рахунок не підтверджує транспортної складової вартості товару, оскільки не дає змогу ідентифікувати його з імпортованим товаром.

Відповідно до статті 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Судами встановлено, що декларантом в порушення зазначеної норми права не був забезпечений переклад наданої до митного оформлення декларації країни експорту № 14160400EX039855 від 16.05.2014. При цьому відомості, зазначені в останній, не можливо ідентифікувати з імпортованим товаром.

Додатково витребувані митним органом документи, а саме: банківські платіжні документи, виписки з бухгалтерської документації, транспортні (перевізні) та страхові документи (якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару та здійснювалося страхування), позивачем надані не були. Висновки про вартісні та якісні характеристики товарів, підготовленні спеціалізованими експертними організаціями, позивачем також надані не були.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено необхідними та достатніми документами митну вартість товару, визначену за основним методом, при здійсненні митного оформлення.

Судами також встановлено, що при складанні висновку експерта Дніпропетровської ТПП України № ГО-3176 від 21.07.2014, наданого до митного органу, використовувалася інформація, що міститься на сайтах в мережі Інтернет, яка не може бути застосована при визначенні митної вартості імпортованого товару, оскільки стосується країн виробників та умов поставки, що відмінні від визначених в контракті № 14-0157-12 від 28.01.2014.

Судами вірно зазначено, що приймаючи оскаржувані рішення митний орган в повному обсязі обґрунтував неможливість застосування основного методу при визначенні митної вартості товару та всіх інших у їх послідовності, що свідчить про наявність законних підстав для застосування суб’єктом владних повноважень резервного методу.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства „Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського” відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: