Справа № 2а-231/11
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2011-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"14" квітня 2011 р. Справа № 2а-231/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "31" січня 2011 р. у справі № 2а-231/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати бездіяльність відповідача неправомірною та стягнути на його користь 2 823 грн.62 коп. заборгованості з пенсії за жовтень 2010 року відповідно до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 31 січня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира щодо виплати ОСОБА_3 щомісячної основної та додаткової пенсії, у розмірах менших, ніж визначено ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира подати звіт про виконання судового рішення протягом двох місяців з дня набрання постановою законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира просить постанову суду в частині задоволення позовних вимог скасувати. Зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Також, апелянт зазначає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин Закон України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", не звернув уваги на те, які види пенсійних виплат та соціальних послуг здійснюються за рахунок Пенсійного фонду відповідно до вказаного Закону, а також на те, що кошти виплачуються позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року. Крім того, вказує, що ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира не є належним відповідачем у справі.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Як встановлено судом першої інстанцій позивач є інвалідом 3 групи і віднесений до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію за інвалідністю на підставі статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі статті 50 цього ж Закону.

Відповідно до частини 4 статті 54 вищезазначеного Закону, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 3-й групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону інвалідам 3-ї групи віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Розрахунок пенсії позивачу здійснено виходячи із встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", а тому суд обґрунтовано визнав дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира протиправними в частині відмови позивачу перерахувати пенсію відповідно до вимог ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Доводи апелянта щодо правомірності дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Порядок обчислення пенсій за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Вказана Постанова є чинною та її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", всупереч положень статей 50, 54 вищезазначеного Закону, Кабінетом Міністрів України установлено розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому, що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено частково вимоги позивача.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, колегія суддів приходить до висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком, а тому доводи апеляційної скарги з приводу помилкового застосування норм вказаного закону до спірних правовідносин, є безпідставними.

Посилання відповідача на те, що він не є належним відповідачем у даній справі не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року №121/2001, Пенсійний фонд є центральним органом виконавчої влади.

За змістом п. 2.1. Положення основними завданнями ОСОБА_2 є: забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, а тому управління Пенсійного фонду України є належним відповідачем у справах щодо виплати пенсій, доплат до них.

Вказана норма узгоджується зі ст.72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка відносить до джерел формування коштів Пенсійного фонду кошти державного бюджету та цільових фондів, що перераховуються до Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом. Зазначені кошти становлять бюджет Пенсійного фонду (ст.71 цього Закону).

Однак постанова суду в частині зобов'язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира подати звіт про виконання судового рішення протягом двох місяців з дня набрання постановою законної сили підлягає скасуванню виходячи з наступного.

За змістом статті 267 КАС України суд має право покласти на суб'єкта владних повноважень обов'язок подати звіт в тому разі, коли рішенням суду на суб'єкта владних повноважень покладені певні обов'язки.

Оскільки оскаржуваним судовим рішенням визнано лише неправомірність дії суб'єкта владних повноважень і жодних зобов'язань на нього не покладено, підстави для покладення на відповідача обов'язку подати звіт про виконання судового рішення протягом двох місяців з дня набрання постановою законної сили відсутні.

Керуючись ст.ст. 195,197,200,202,206,212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира задовольнити частково.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 31 січня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира подати звіт про виконання судового рішення протягом двох місяців з дня набрання постановою законної сили скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні вимог в названій частині.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Карплюк Віктор Олександрович вул.Шевченка, 107, кв.237,Житомир,10024

3- відповідачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира майдан Польовий, 8,м.Житомир,10009