Справа № 2-а-7676/10/1070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/12024/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.

секретар судового засідання Кохан О.С.

за участю:

представника позивача - Мельника О.В.

представника відповідача - Жуковича А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКА Україна»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року

у справі № 2-а-7676/10/1070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКА Україна»

до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКА Україна» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09 вересня 2010 року № /0 та № /0.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року позов був задоволений. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Броварської ОДПІ Київської області від 09 вересня 2010 року № /0 та №/0.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ «ВЕКА Україна», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року та залишити в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Броварська ОДПІ Київської області провела перевірку ТОВ «ВЕКА Україна» з питання правильності дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 31 березня 2010 року, за результатами якої був складений акт № 533/232/34360838 від 31 серпня 2010 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені, зокрема, вимоги підпунктів, 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 статі 7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту 7.5.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 17.2 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», в результаті чого: занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1003309,00 грн. (в тому числі: в розмірі 132335,00 грн. за жовтень 2008 року, в розмірі 588238,00 грн. за листопад 2008 року, в розмірі 184967,00 грн. за грудень 2008 року, в розмірі 59305,00 грн. за травень 2009 року, в розмірі 38464,00 грн. за червень 2009 року) та завищено значення рядка 26 декларацій з податку на додану вартість на загальну суму 79000,00 грн. (у тому числі: за серпень 2009 року в розмірі 22061,00 грн., за вересень 2009 року в розмірі 56939,00 грн.); завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту по рядку 26 декларації з податку на додану вартість у періоді, який перевірявся, на загальну суму 79000,00 грн., в тому числі: за серпень 2009 року в розмірі 22061,00 грн., за вересень 2009 року в розмірі 56939,00 грн.; завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту по рядку 26 Декларації, в періоді, що перевірявся, на суму 79000,00 грн., в тому числі за серпень 2009 року в розмірі 22061,00 грн., за вересень 2009 року в розмірі 56939,00 грн.; завищено податок на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню у листопаді 2008 року на суму 1911,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту листопада-грудня 2008 року, квітня-червня, серпня-вересня 2009 року податок на додану вартість за податковими накладними минулих періодів, а саме: за рахунок включення до податкового кредиту відповідних періодів податку на додану вартість за податковими накладними охопленого попередньою перевіркою періоду, тобто які були виписані до 01 квітня 2008 року, при цьому в реєстрі податкових накладних датою отримання цих податкових накладних є дати: 01 листопада 2008 року, 01 грудня 2008 року, 01 квітня 2009 року, 01 травня 2009 року, 01 червня 2009 року, 01 серпня 2009 року, 01 вересня 2009 року, тоді як доказів отримання цих податкових накладних пізніше дати їх виписки позивач не надав, а відтак, вони не можуть включатися до податкового кредиту періоду, який перевіряється. Також, в акті перевірки було вказано, що ТОВ «ВЕКА Україна» неправомірно включило до складу податкового кредиту жовтня 2008 року податок на додану вартість у загальній сумі 134246,00 грн. за податковими накладними, отриманими від ПП «Євробізнес» (згідно договору від 14 лютого 2008 року № 41), оскільки: згідно інформації з АРМ «Автоматизоване співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» було встановлено, що ПП «Євробізнес» має стан платника 11 - припинено, але не знято з обліку, у зв'язку з чим по вказаному підприємству немає можливості провести зустрічну перевірку з питань правових відносин з ТОВ «ВЕКА Україна»; згідно отриманих відповідей від ДПІ у Голосіївському районі м. Києва № 104287/23-8010 від 05 липня 2010 року та № 11656/7/23/8010 від 22 липня 2010 року провести перевірку контрагента неможливо, у зв'язку з тим, що стан платника змінено з основного, а за період з 03 лютого 2009 року по 20 березня 2009 року стан платника змінювався 6 разів (був стан 14, 4, 8, 21), а 13 січня 2009 року свідоцтво платника податку на додану вартість ПП «Євробізнес» було анульовано; згідно листа Управління СБУ України в Київській області від 16 серпня 2010 року № 52/2-11257 директор ПП «Євробізнес» не мав жодного відношення до фінансово-господарської діяльності підприємства, діяльність якого здійснювали невстановлені особи.

09 вересня 2010 року Броварська ОДПІ Київської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «ВЕКА Україна» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у сумі 1504964,00 грн., у тому числі: 1003309,00 грн. - за основним платежем, 501655,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

09 вересня 2010 року Броварська ОДПІ Київської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, пунктом 17.2 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» зменшила ТОВ «ВЕКА Україна» суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за листопад 2008 року на 1911,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у випадку, коли право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких відбулися оплата та отримання товарів (робіт, послуг), суми податку, вказані в таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані, з урахуванням строку, визначеного підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Також, суд виходив з того, що позивач правомірно включив до податкового кредиту відповідного періоду податок на додану вартість, сплачений у складі вартості придбаних у ПП «Євробізнес» робіт (послуг), оскільки на момент складання податкових накладних та виконання господарських зобов'язань за договором ПП «Євробізнес» було належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що при формуванні податкового кредиту позивач мав право на включення до його складу податкових накладних, фактичне отримання яких відбулося у відповідному податковому періоді, тоді як товариством не було надано належних доказів отримання таких накладних пізніше дати їх виписки. Також, суд виходив з того, що позивач неправомірно включив до податкового кредиту жовтня 2008 року податок на додану вартість, сплачений у складі вартості придбаних у ПП «Євробізнес» робіт (послуг), оскільки номенклатура «послуга та обладнання» не дає можливості ідентифікувати які саме послуги по обладнання були отримані позивачем від ПП «Євробізнес», з урахуванням того, що неможливо підтвердити факт виконання та включення до складу податкових зобов'язань сум податку на додану вартість зазначеним контрагентом.

Однак, погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку на додану вартість та, зокрема, податкового кредиту, регулюються статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Абзацом 3 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, у випадку коли право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких відбулися оплата та отримання товарів (робіт, послуг), суми податку, вказані в таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, отримання позивачем податкових накладних саме у листопаді-грудні 2008 року, квітні-червні, серпні-вересні 2009 року підтверджується журналами реєстрації надходження податкових накладних (арк. справи 104-108).

При цьому, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що звернення до податкового органу зі скаргою на постачальника у розумінні абзацу 2 підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) є правом, а не обов'язком суб'єкта господарювання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у разі, коли платник податку отримує належним чином оформлену податкову накладну із запізненням, то він відповідно до зазначених законодавчих норм, але з урахуванням граничного строку давності визначення сум податкових зобов'язань, встановленого статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а саме: не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації звітного періоду, не позбавляється права на включення вказаної в ній суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту у тому звітному періоді, в якому вона була отримана.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що позивач правомірно включив до податкового кредиту листопада-грудня 2008 року, квітня-червня, серпня-вересня 2009 року податок на додану вартість за податковими накладними виписаними у відповідних податкових періодах 2006 - 2008 років, проте отриманими у листопаді-грудні 2008 року, квітні-червні, серпні-вересні 2009 року.

Також, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що згідно приписів абзацу 1 підпункту 7.2.4 пункту 7.2статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Положеннями пункту 9.6 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість діє до дати його анулювання.

Відповідно до пункту 25 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказ Державної податкової адміністрації України від 01 березня 2000 року № 79 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про реєстрацію діє до дати його анулювання, яке відбувається у випадках, передбачених законодавством. Одночасно з анулюванням Свідоцтва органи державної податкової служби здійснюють виключення платника податку на додану вартість з Реєстру.

Згідно пункту 25.2 вказаного вище Положення (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), у випадку ліквідації платника податку датою виключення із Реєстру є відповідна дата прийняття рішення чи події.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що станом на момент виписування податкових накладних та виконання господарських операцій з позивачем ПП «Євробізнес» (згідно договору від 14 лютого 2008 року № 41) було належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, у зв'язку з чим позивач правомірно включив до складу податкового кредиту жовтня 2008 року суми податку на додану вартість за податковими накладними, виданими ПП «Євробізнес».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКА Україна» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року скасувати, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна