Справа № 826/932/13-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2015 р. м. Київ К/800/36754/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства надзвичайних ситуацій України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів. Просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства надзвичайних ситуацій України (далі - МНС України) щодо невжиття заходів з виплати заборгованості по заробітній платі, зобов'язати МНС України вжити заходів щодо виплати ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі в сумі 47138 грн. 27 коп. як звільненому службовцю МНС України.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у зв'язку з банкрутством та ліквідацією Штабу Державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства надзвичайних ситуацій України (далі - Штаб ДСВАРС), в якому він працював, відповідачі, як органи управління державним майном, не вжили всіх можливих заходів, спрямованих на виплату йому заборгованості по заробітній платі, стягнутої за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2008 року, яке ухвалене за правилами цивільного процесуального судочинства та 10 березня 2009 року набрало законної сили, постановлено стягнути з ліквідаційної комісії Штабу ДСВАРС на користь ОСОБА_4 45 891 грн. 02 коп., а саме: матеріальну допомогу на оздоровлення до відпустки в сумі 1800 грн., вихідну допомогу в сумі 2695 грн. 47 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 39395 грн. 55 коп., моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

На підставі вказаного рішення 28 липня 2009 року було видано виконавчий лист, який постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві від 22 вересня 2010 року повернуто стягувачу на підставі ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою господарського суду м.Києва від 20 червня 2012 року ОСОБА_4 визнано кредитором відносно банкрута - Штабу ДСВАРС у справі №15/91 - б.

Ухвалою цього ж суду від 20 червня 2012 року постановлено ліквідувати банкрута - Штабу ДСВАРС як юридичну особу в зв'язку з банкрутством, провадження у справі про банкрутство припинити.

На звернення позивача про виплату коштів МНС України листом від 20 грудня 2012 року № 04-12241/08 повідомило, що Штаб ДСВАРС був самостійною юридичною особою, а тому, враховуючи, що останнього було визнано банкрутом, підстав для виплати вказаних коштів немає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вжиття будь-яких заходів щодо виплати коштів за зобов'язаннями Штабу ДСВАРС до повноважень МНС України, як і до повноважень його правонаступника Державної служби України з надзвичайних ситуацій, не входить. Матеріали справи не містять посилань на будь-які норми законодавства, які передбачають відповідальність МНС України за зобов'язаннями Штабу ДСВАРС.

Проте, повністю погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведених вимог судові рішення ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин справи.

Так, відповідно до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Однак, суди першої та апеляційної інстанцій зазначеного не врахували та всупереч вимог ч. 2 ст.11 та ст. 159 КАС України належним чином не уточнили позовних вимог, не з'ясували характер спірних правовідносин, норми права, які їх регулюють, та спосіб захисту порушених прав позивача, а вирішуючи заявлені позовні вимоги в порядку адміністративного судочинства та відмовляючи у задоволенні позовних вимог взагалі не з'ясували чи мають ці правовідносини публічно-правововий характер, як то передбачено ст.17 КАС України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що однією з підстав звернення до суду із вказаним позовом до відповідачів стало невиконання судового рішення, ухваленого 10 грудня 2008 року за правилами цивільного процесуального судочинства Голосіївським районним судом міста Києва. Однією із позовних вимог зазначено вимогу про зобов'язання відповідачів вжити всі можливі заходи щодо виплати заборгованості із заробітної плати, яка присуджена цим судовим рішенням.

За змістом ст. 181 КАС України до адміністративних судів стороною виконавчого провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби з приводу виконання судових рішень на підставі виданих судами всіх юрисдикцій виконавчих документів, за винятком тих, які видані загальними та господарськими судами.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій цих обставин не врахували та не з'ясували з яких саме підстав заявлені вимоги до відповідачів про зобов'язання їх вжити всі можливі заходи щодо виплати заборгованості із заробітної плати, яка присуджена цим судовим рішенням, та в порядку якого судочинства підлягає вирішенню такий спір.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що вжиття будь-яких заходів щодо виплати позивачу коштів за зобов'язаннями Штабу ДСВАРС до повноважень МНС України, як і до повноважень його правонаступника Державної служби України з надзвичайних ситуацій, не входить, оскільки на них не покладено обов'язку відповідати за зобов'язаннями підприємств, які входять до сфери їх управління, суди належним чином не уточнили позовних вимог, зокрема, які саме дії згідно позовних вимог повинні були вчинити ці відповідачі, правові підстави цих вимог, як і не перевірили доводів позивача, що ці вимоги заявлені ним як особою, яка звільнилася із служби в Міністерстві надзвичайних ситуацій, а відтак не з'ясували чи перебував позивач на публічній службі у відповідача, матеріали ж справи таких відомостей не містять. А зазначивши про те, що Штаб ДСВАРС, який був самостійною юридичною особою, ліквідовано, суди не з'ясували, хто є правонаступником ліквідованої особи. Пленум Вищого адміністративного суду України в п.9 постанови №2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» роз'яснив, що при визначенні процесуального правонаступництва судам слід виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч.2 ст.227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вищенаведених норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк