Справа № 22-а/0690/7637/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/7637/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі (далі Пенсійний фонд) на рішення Овруцького районного суду від 10 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду при визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила: визнати неправомірними дії Пенсійного фонду по застосуванню постанов Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року та від 28.05.2008 року 530 в частині визначення їй розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі менше ніж 50% мінімальної пенсії за віком з 1 січня 2009 року та основної пенсії, як інваліду 111-ї групи, щодо якого встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі менш ніж 6 мінімальних пенсій за віком, з 1 січня 2009 року; зобовязати Пенсійний фонд здійснити перерахунок їй пенсії, як інваліду 111-ї групи, щодо якої встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою (ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11), з 01.01.2009 року в розмірі не менш 6 мінімальних пенсій за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність; зобовязати Пенсійний фонд здійснити перерахунок їй додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду 111-ї групи, щодо якої встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, (ст. 50 Закону № 796-Х11), з 01.01.2009 року виходячи із розміру 50% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Рішенням Овруцького районного суду від 10.08.2010 року позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спірні виплати проводяться за рахунок коштів державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду до таких не належать, безпідставно застосував положення ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування в частині визначення мінімальної пенсії за віком.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС, перебуває на обліку в Пенсійному фонді і отримує державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, згідно ст.ст. 50, 54 Закону № 796-Х11. Пенсія виплачується позивачці у розмірі, що не відповідає розміру, встановленому вище вказаними статтями Закону № 796-Х11 (а.с.3-4).

Згідно положень ч. 4 ст. 54 Закону № 796-Х11 розмір пенсії для інвалідів по 3-ій групі інвалідності, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим шести мінімальних пенсій за віком. А згідно ст. 50 цього ж Закону особам, віднесеним до категорії 1, що мають третю групу інвалідності, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з пріоритетності Закону № 796-Х11 над підзаконними правовими актами, зокрема постановами КМ України № 654 від 16.07.2008 року та від 28.05.2008 року № 530, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, яких не вистачає на фінансування спірних видатків, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду, оскільки судом не ухвалене рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Вихідним критерієм обрахунку пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст. 50 Закону № 796-Х11. Тому, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вище вказаних норм матеріального права є також безпідставними.

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 року по 11.07.2009 року та на майбутнє, суд першої інстанції не врахував, що даний спір є адміністративним, а тому позов підлягає задоволенню в межах річного строку звернення до суду.

А відтак, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову за період з 01.01.2009 року по 11.07.2009 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду, а рішення в частині задоволення позову за період з 13.07.2010 року і на майбутнє скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

У решті рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 серпня 2010 року в частині задоволення позову за період з 01.01.2009 року по 11.07.2009 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду, а рішення в частині задоволення позову за період з 13.07.2010 року і на майбутнє скасувати з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Змінити рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 серпня 2010 року, замінивши у абзацах 2-4 резолютивної частини рішення цифри „1.01.09 на цифри та слова „12.07.2009 року по 12.07.2010 року.

У решті рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді