Справа № 750/1964/15-а
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/1964/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Супрун О.П.
Суддя-доповідач: Міщук М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: Міщука М.С. Вівдиченкто Т.Р., Кучми А.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова у справі за позовом управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області про скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

2 березня 2015 року управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради звернулося до Деснянського районного суду міста Чернігова із позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, у якому просило: скасувати постанови від 23.01.2015 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій за ВП № 42270658 в сумі 119 грн. 12 коп. та про стягнення виконавчого збору за ВП № 42270658 в сумі 1 360 грн.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Чернігівській області знаходиться виконавчий лист № 750/856/13-а від 05.04.2014 року, виданий Деснянським районним судом м. Чернігова про зобов'язання УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради здійснити ОСОБА_4 перерахунок та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2012 рік, відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2012 рік.

23 січня 2015року старшим державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, відповідно до якої стягнуто з УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради 119 грн. 12 коп. на проведення виконавчих дій.

Також, постановою старшого державного виконавця від 23.01.2015 року з УПСЗН стягнуто виконавчий збір в розмірі 1 360 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятої ним постанови про стягнення виконавчого збору з боржника. Разом з тим, відповідачем не надано відповідний акт на підтвердження розміру понесених витрат на проведення виконавчих дій.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі Закон № 606-XIV) регламентовані права та обов'язки державного виконавця.

Частино 1 статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Прийняття виконавчого документу до виконання регламентовано нормами статті 25 Закону № 606-XIV.

Згідно частини другої статті 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

26.02.2014 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Дану постанову згідно листа Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради було отримано 11.03.2014 року.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону № 606-XIV боржник зобов'язаний у триденний термін з дня надходження даної постанови письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником (або причини невиконання рішення з наданням підтверджуючих документів), а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження).

Згідно із пунктом 1 статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За змістом частини 3 статті 27 Закону № 606-XIV у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

З матеріалів справи вбачається, що боржнику направлялись вимоги щодо виконання рішення суду.

Зокрема, на вимоги держаного виконавця №02.01-25/345-1 від 07.11.2014 року УПСЗН листом №12-07/16715 від 14.11.2014 року надано відповідь «щодо виконання рішення суду», в якому повідомлено, що на сьогоднішній день управління в міру своїх можливостей може виключно частково виконати рішення суду. Так, 06.03.2014 року згідно постанови про відкриття виконавчого провадження та розпорядження управлінням було здійснено перерахунок ОСОБА_4 щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно вищевказаного перерахунку до виплати стягувачу належить 5 615 грн. Стосовно виконання рішення суду в частині виплати, зазначено, що повноваження щодо виплати державної соціальної допомоги надане управлінню праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради з метою виконання бюджетного зобов'язання та здійснення платежів для соціального забезпечення населення в процесі виконання бюджету. При затвердженні кошторису доходів і видатків розпорядникам бюджетних коштів на поточний, як і на минулі роки, не було передбачено асигнувань на забезпечення виконання судових рішень за відповідною програмою соціального захисту. Протягом останніх років, з метою вирішення даної проблеми, управління неодноразово зверталося до вищестоящих органів, але на сьогоднішній день дане питання залишається не вирішеним.

Оскільки рішення суду Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради у встановлений державним виконавцем для самостійного виконання строк не було виконано, державним виконавцем 23.01.2015 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1 360 грн., та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 119 грн. 12 коп. копію постанов цього ж дня було направлено боржнику до виконання.

Таким чином, підставою для стягнення з боржника виконавчого збору є ненадання ним документального підтвердження виконання рішення у строк, встановлений Законом, для самостійного виконання рішення.

Виконавчий збір - це грошова сума, що підлягає стягненню з боржника в разі невиконання ним рішення самостійно в межах наданого державним виконавцем строку. Виконавчий збір, таким чином, є своєрідною санкцією за невиконання вимог державного виконавця.

В Постанові Пленуму ВАСУ №3 від 13 грудня 2010 року наводиться визначення виконавчого збору - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Закон України «Про виконавче провадження» не містить чітко визначеного строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору, але визначає обов'язковість його стягнення у разі невиконання боржником рішення у строк встановлений для самостійного виконання.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року (далі Інструкція № 512/5) передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься на наступний день після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

Винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору з порушенням строків не є підставою для її скасування взагалі.

Крім того, частина 2 статті 28 Закону № 606-XIV визначає виконавчі документи за якими виконавчий збір не стягується, а саме: «Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 26 грудня 2003 року суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими Законі, і був нереальним.

Отже, порушення державним виконавцем Закону № 606-XIV та Інструкції № 512/5 не мало місця, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору винесена у відповідності до статей 25, 28 Закону № 606-XIV після встановлення факту невиконання боржником рішення суду та ігнорування останнім вимоги державного виконавця.

До того ж жоден нормативний документ не передбачає підстав скасування постанови про стягнення виконавчого збору через порушення строків його винесення, а застосування судом такої можливості може створити прецедент масового ухилення боржників від виконання санкцій застосованих державним виконавцем з метою спонукати до виконання рішення суду.

За таких обставин, дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.01.2015 року ВП№42270658, прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Державний виконавець зобов'язаний направити боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення та лише після її отримання та за умови відсутності документів про добровільне погашення заборгованості боржником повинен здійснювати подальші дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, виносити постанову про стягнення з боржника виконавчого збору з причин невиконання останнім рішення у встановлений строк.

Разом з тим, порушення строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору не звільняє державного виконавця від обов'язку, передбаченого Законом № 606-XIV, щодо стягнення з боржника, який не виконав судове рішення у встановлений строк, виконавчого збору. Це можливо виключно за наявності постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Недотримання зазначеного строку не порушує права позивача у сфері публічно-правових відносин, оскільки постанова про стягнення з боржника виконавчого збору була винесена з передбачених законом підстав.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 41 Закону № 606-XIV витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Згідно із підпунктом 3.13.1 пункту 3.13 Інструкції № 512/5, про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду в десятиденний строк. Про розмір витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець відповідно до розрахунку витрат, наданого фінансовою службою відповідного головного управління юстиції, складає акт про витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Постиляковою М.Б. у відповідності до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП №42270658 в сумі 119 грн. 12 коп.

Згідно акту державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій від 23 січня 2015 року до таких витрат включено папір А-4, конверти, направлення простого листа (до 20 г), направлення рекомендованого листа з повідомленням, роздруківку аркушів, обкладинку виконавчого провадження та плату за завершене виконавче провадження в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, всього на суму 119 грн. 12 коп.

Колегія суддів вважає, що відповідачем доведено дотримання ним вимог статті 41 Закону № 606-XIV при винесенні постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП №42270658, тому оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

З урахуванням зазначених вимог Закону № 606-XIV, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області правомірно прийнято оскаржувані постанови.

Судом першої інстанції не враховані вищевикладені обставини, та як наслідок не правильно застосував в даній справі позицію Верховного Суду України (постанова від 28 січня 2015 року справа 3-217гс14).

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.