Справа № 22-а/0690/7638/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/7638/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі (далі Пенсійний фонд) на рішення Овруцького районного суду від 6 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду при визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила: визнати неправомірною відмову Пенсійного фонду у проведенні перерахунку їй розміру державної пенсії, передбаченої ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11), та додаткової пенсії, передбаченої ст. 50 Закону № 796-Х11; зобовязати Пенсійний фонд провести перерахунок їй пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону № 796-Х11 і встановити її розмір з 01.07.2008 року по 01.11.2009 року в розмірі 4760 грн., а з 01.11.2009 року 5013.73 грн. та проводити в подальшому перерахунок пенсії відповідно до змін розміру мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Овруцького районного суду від 06.08.2010 року позов задоволено частково: дії відповідача визнані неправомірними; зобовязано Пенсійний фонд здійснити перерахунок позивачці пенсії, як інваліду 2-ї групи, щодо якої встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою (ст. 54 Закону № 796-Х11), виходячи із 8-кратного розміру мінімальної пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду 111-ї групи, щодо якої встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою (ст. 50 Закону № 796-Х11), виходячи із 50% мінімальної пенсії за віком і встановлено її в розмірі за період з 01.07.2008 року по 30.09.2008 року не менше 3031 грн., з 01.10.2008 року по 31.10.2009 року не менше 3162.92 грн., з 01.11.2009 року не менше 3809.15 грн. та стягнути сплачені витрати з ІТЗ розгляду справи в сумі 120 грн.; у решті позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спірні виплати проводяться за рахунок коштів державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду до таких не належать, безпідставно застосував положення ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування в частині визначення мінімальної пенсії за віком.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є інвалідом другої групи внаслідок захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС, перебуває на обліку в Пенсійному фонді і отримує державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, згідно ст.ст. 50, 54 Закону № 796-Х11. Пенсія виплачується позивачці у розмірі, що не відповідає розміру, встановленому вище вказаними статтями Закону № 796-Х11 (а.с.5-6).

На звернення ОСОБА_1 від 06.05.2010 року (а.с.3) про нарахування їй державної та додаткової пенсії у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону № 796-Х11 у розмірах, визначених вказаними статтями Закону, Пенсійний фонд відмовив.

Згідно положень ч. 4 ст. 54 Закону № 796-Х11 розмір пенсії для інвалідів по 2-ій групі інвалідності, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком. А згідно ст. 50 цього ж Закону особам, віднесеним до категорії 1, що мають другу групу інвалідності, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з пріоритетності Закону № 796-Х11 над підзаконними правовими актами, зокрема постановами КМ України від 26.07.1996 року № 836 та від 03.01.2002 року № 1, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, яких не вистачає на фінансування спірних видатків, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду, оскільки судом не ухвалене рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Вихідним критерієм обрахунку пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст. 50 Закону № 796-Х11. Тому, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вище вказаних норм матеріального права є також безпідставними.

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.07.2008 року по 01.06.2009 року та на майбутнє, суд першої інстанції не врахував, що даний спір є адміністративним, а тому позов підлягає задоволенню в межах річного строку звернення до суду.

А відтак, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову за період з 01.07.2008 року по 01.06.2009 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду, а рішення в частині задоволення позову за період з 03.06.2010 року і на майбутнє скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Не підлягають до задоволення і вимоги позивачки щодо встановлення судовим рішенням конкретного розміру її пенсії, оскільки здійснювати таке нарахування має Пенсійний фонд. Крім того, суд першої інстанції, встановивши, що позивач має другу групу інвалідності, у резолютивній частині рішення помилково зобовязав Пенсійний фонд здійснити перерахунок додаткової пенсії позивачці, як інваліду третьої групи. Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення абзацу третього резолютивної частини рішення у новій редакції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог не оскаржується, а тому залишається без зміни.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 6 серпня 2010 року в частині задоволення позову за період з 01.07.2008 року по 01.06.2009 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду, а рішення в частині задоволення позову за період з 03.06.2010 року і на майбутнє скасувати з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Змінити рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 6 серпня 2010 року, виклавши абзац третій його резолютивної частини у наступній редакції.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію відповідно до ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, встановленої ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст. 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 02.06.2009 року по 02.06.2010 року з урахуванням отриманих у вказаному періоді коштів.

У решті рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді