Справа № 2а-6993/11/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2011-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 червня 2011 року 13:24 № 2а-6993/11/2670

За позовом ОСОБА_1 підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2

до відповідача Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 13.09.2010 р. №/0, від 03.02.2011 р. №/1 та скасування акту перевірки від 06.08.2010 р. №330/17-307/НОМЕР_1

Суддя Добрянська Я.І.

Секретар судового засідання Пономарьов Д.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 (нотаріальна довіреність від 26.05.2011 р., ВР № 935462)

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність від 10.01.2011 р. № 5/10-021)

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України 16.06.2011 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся позивач ОСОБА_1 підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_2 з позовом до відповідача Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 13.09.2010 р. №/0, від 03.02.2011 р. №/1 та скасування акту перевірки від 06.08.2010 р. №330/17-307/НОМЕР_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.05.2011 р. було відкрито провадження у справі № 2а-6993/11/2670 та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2011 р. було закрито провадження у справі № 2а-6993/11/2670 в частині позовних вимог, щодо скасування акту перевірки від 06.08.2010 р. №330/17-307/НОМЕР_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд визнати недійсними податкові повідомлення-рішення від 13.09.2010 р. №/0, від 03.02.2011 р. №/1.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що при проведенні перевірки відповідач дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог ст.ст.2, 15, 14, 17 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 р. № 2535-XII із змінами та доповненнями та п.п.17.1.3, п.п.17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ із змінами та доповненнями, а отже оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими відповідачу визначені суми податкових зобовязань по сплаті за землю з врахуванням штрафних (фінансових) санкцій є неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, зазначивши, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є користувачем земельної ділянки, на якій знаходяться нежитлові приміщення, що належать їй на праві власності та на праві користування та здаються в позивачем оренду, проте податкових розрахунків по земельному податку за 2008 р., 2009 р., 2010 р. позивачем не подавалося та податок на землю не нараховувався, а відповідно земельний податок не був сплачений позивачем до державного бюджету України, зважаючи на що відповідачем було правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 13.09.2010 р. №/0, від 03.02.2011 р. №/1 внаслідок порушення позивачем вимог ст.ст.2, 15, 14, 17 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 р. № 2535-XII із змінами та доповненнями та п.п.17.1.3, п.п.17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ із змінами та доповненнями.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі вимог п.1 ч.1, п. 2, 3 ст. 11, п. 5 ч. 6 Закону України від 04.12.1990 р. №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»із змінами та доповненнями, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі м. Києва була проведена документальна невиїзна перевірка правильності обчислення, повноти та своєчасності внесення до бюджету держави плати за землю субєктом господарської діяльності-фізичною особою ОСОБА_2 (ідентифікаційний № НОМЕР_2) за період з 01.01.2008 р. по 06.08.2010 р.

За результатами зазначеної перевірки, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі м. Києва було складено акт від 06.08.2010 р. № 330/17-307/НОМЕР_1 на підставі якого було винесено податкове повідомлення-рішення від 13.09.2010 р. № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання по платі за землю в сумі 156 176, 08 грн., в тому числі за основним платежем - 130 777, 38 грн. та штрафними (фінансовими ) санкціями - 52 398, 7 грн.

Не погоджуючись із складеним Державною податковою інспекцією у Святошинському районі м. Києва актом перевірки та винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивачем було подано заперечення до акту перевірки від 06.09.2010 р., а також скарга до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва вх. №102/10 від 22.09.2010 р., скарга до Державної податкової адміністрації у м. Києві від 06.12.2010 р. та скарга до Державної податкової служби України від 15.02.2011 р.

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі м. Києва за результатом розгляду скарги було прийнято рішення щодо скасування податкового повідомлення-рішення в частині донарахованого за основним платежем земельного податку у розмірі 12 515, 47 грн. та у відповідній частині штрафних санкцій у розмірі 6 257,72 грн., та винесено нове податкове повідомлення-рішення від 26.11.2010 р. № /1, що було відкликане згідно листа ДПІ від 03.02.2011 № 1126/Ф/17-322.

На підставі рішення ДПІ у Святошинському районі м. Києва від 02.02.2011 р. №1108/Ф/25-033 «Про внесення змін до рішення від 22.11.2010 № 13097/Ф/25-033»(зміни до рішення про результати розгляду первинної скарги), винесено податкове повідомлення-рішення від 03 лютого 2011 № /1 про визначення суми податкового зобовязання по платі за землю у розмірі 133 617, 99 грн., в тому числі 88 738, 66 грн. - за основним платежем, 44 879, 33 грн. - за штрафними (фінансовими санкціями)

За результатами розгляду скарги ДПА у м. Києві, рішенням від 03.02.2011 року №134/Ф/25-214 та рішенням від 11.04.2011 року № 3466/Ф/25-0315 скаргу позивача залишено без задоволення та визначено суму до сплати по земельному податку в розмірі 133 617,99 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач вважає протиправними, оскільки вважає, що будучи власником обєкта нерухомого майна, що знаходиться на відповідній земельній ділянці та здійснюючи за адресою даного нерухомого майна підприємницьку діяльність, як фізична особа-субєкт підприємницької діяльності, також сплачуючи єдиний податок за основним видом діяльності: здавання в оренду власного нерухомого майна позивач не зобовязаний сплачувати земельний податок, так як це протирічить чинному законодавству та порушує законні інтереси позивача, як субєкта підприємницької діяльності.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, зважаючи на наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема акту перевірки - підставою для складення податкового повідомлення - рішення від 13.09.2010 р. № /0 щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 була неподача податкових розрахунків земельного податку на 2008 р., 2009 р., 2010 р., відповідно до чого податок на землю позивачем не нараховувався та не був сплачений до державного бюджету.

Також з матеріалів справи вбачається, що 01.01.2007 р. по 06.08.2010 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 перебувала на спрощеній системі оподаткування.

В акті перевірки зазначено, що згідно з даними Державного земельного кадастру м. Києва, ОСОБА_2 є користувачем земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Леся Курбаса, 1-А, загальною площею 2 224, 8 кв.м. (кадастровий номер 75:119:003).

Також в акті перевірки зазначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надає в оренду нежитлові приміщення, які належать їй на праві власності та на праві користування.

ДПІ у Святошинському районі м. Києва, виходячи з розрахунку плати за землю згідно з актом перевірки, було донараховано позивачу податок за землю, виходячи із таких даних: 2 224, 8 кв.м - площа земельної ділянки, згідно даних Державного земельного кадастру м. Києва (кадастровий номер 75:119:003); 493, 82 грн. за 1 кв.м. - грошова оцінка, згідно даних Державного земельного кадастру м. Києва (кадастровий номер 75:119:003); 1,09 - узагальнюючий локальний коефіцієнт, згідно з рішення КМР від 26.07.2007 р. № 43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Києва та порядку її визначення»; 2,5 - коефіцієнт на функціональне використання землі, відповідно порядку нормативно грошової оцінки земель с/г призначення та населених пунктів (реєстрація в Міністерстві юстиції України 05.04.2006 р. №388/12262); 1,028,1,152,1059 - коефіцієнти індексації грошової оцінки за 2008 р., 2009 р., 2010 р., 1% - ставка земельного податку.

Таким чином позивачу було донараховано земельного податку:

- за 2008 рік - (2224,8 x 493,82 x 2,5 x 1,09 х 1,028 х 1%) = 30776,50 грн.;

- за 2009 рік - (2224,8 x 493,82 x 2,5 x 1,09 x 1,028 x 1,152 x 1%) = 35454,53 грн.;

- за 2010 рік - (2224,8 x 493,82 x 2,5 x 1,0 9x 1,028 x 1,152 х 1,059 х 1%) = 37546,35 грн.

Всього донараховано земельного податку на 2008 р., 2009 р. та 2010 р. в сумі 103 777, 38 грн.

За розглядом зазначеного акта перевірки ДПІ у Святошинському районі м. Києва прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 вересня 2010 року № /0 про сплату 103 777 грн. 38 коп. земельного податку та 52 398 грн. 70 коп. (510 грн. + 51 888 грн. 70 коп.) застосованих штрафних санкцій, з посиланням на підпункти 17.1.1 і 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Рішенням ДПІ у Святошинському районі м. Києва від 22 листопада 2010 року №13097/Ф/25-033, прийнятим за розглядом первинної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, скасоване податкове повідомлення-рішення від 13 вересня 2010 року №/0 в частині донарахованого 12 515 грн. 47 коп. земельного податку та 6 257 грн. 74 коп. застосованої штрафної санкції, та в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі зазначеного рішення і відповідно до Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 року № 253 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2001 року за № 567/5758 із змінами і доповненнями, ДПІ у Святошинському районі м. Києва видала податкове повідомлення-рішення від 26 листопада 2010 року № /1.

За розглядом первинної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з'ясовано, що при визначенні розміру земельного податку за землю 2010 року не правильно пораховано кількість днів, на які припадає період перевірки, що призвело до неправильного встановлення заниження податкового зобов'язання і невірного розрахунку фінансових санкцій.

Рішенням ДПІ у Святошинському районі м. Києва від 2 лютого 2011 року №1108/Ф/25-033 про внесення змін до рішення від 22 листопада 2010 року № 13097/Ф/25-033, прийнятого за розглядом первинної скарги, скасоване податкове повідомлення-рішення від 13 вересня 2010 року № /0 в частині донарахованого 15 038 грн. 72 коп. земельного податку та 7 519 грн. 35 коп. застосованої штрафної санкції, та в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі зазначеного рішення і відповідно до Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 року № 253 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2001 року за № 567/5758 із змінами і доповненнями, ДПІ у Святошинському районі м. Києва видала податкове повідомлення-рішення від 03 лютого 2011 року № /1.

Також, ДПІ у Святошинському районі м. Києва листом від 3 лютого 2011 року №1126/Ф/17-322 відкликала податкове повідомлення - рішення від 26 листопада 2010 року №/1.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на підставі договору дарування, посвідченого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна за реєстровим № 827 від 17.12.2003 року, позивач є власником одноповерхової вбудовано-прибудованої нежилої будівлі, загальною площею 1723,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект 50-річчя Жовтня, 1-А (проспект Курбаса Леся, 1-А відповідно до Рішення Київської міської ради № 932/1593 від 26.06.2007).

З 01.04.2004 р. по 01.01.2008 р. та з 01.01.2009 р. по теперішній час позивач здійснював та здійснює за вищевказаною адресою підприємницьку діяльність, як фізична особа-субєкт підприємницької діяльності та сплачує єдиний податок за основним видом діяльності: здавання в оренду власного нерухомого майна.

Нежитлова будівля, що належить позивачу на праві власності, при здійсненні підприємницької діяльності, а саме здавання в оренду власного нерухомого майна, була передана позивачем згідно договорів оренди частини нежилої одноповерхової вбудовано-прибудованої будівлі від 2008 р., 2009 р., 2010 р. іншим субєктам господарювання з метою отримання прибутку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про плату за землю»та статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.

Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати і визначається залежно від грошової оцінки земель.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про плату за землю», власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 13 Закону України «Про плату за землю»визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Однією із складових державного земельного кадастру є облік кількості земель, що відображає відомості, які характеризують кожну земельну ділянку за її площею (ст. 196 Земельного кодексу).

Відповідно до вимог абзацу другого ст. 8 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який перейшов на сплату єдиного податку, не є платником плати (податку) за землю.

Відповідно до вимог п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 р. №507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. № 727», суб'єкт малого підприємництва, який згідно з абзацом п'ятим частини першої ст.6 зазначеного Указу не є платником плати (податку) за землю, звільняється від плати (податку) за землюлише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України від 16.01.2003 р. № 436-ІV, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як свідчать обставини справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надає в оренду нежитлові приміщення, які належать їй на праві власності, а земельна ділянка, на якій розташовані вказані нежитлові приміщення - на праві користування.

Статтею 27 Закону «Про плату за землю»визначено, що органи державної податкової служби здійснюють контроль за правильністю обчислення і справляння орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, суб'єкти господарювання, які використовують земельні ділянки на території міста Києва, але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (не переоформлено), повинні сплачувати земельний податок з врахуванням визначених положень законодавства та нормативно-правових актів з питань оподаткування землі.

Статтею 796 Цивільного кодексу України визначено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначено, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Тому, при наданні в оренду будівель, споруд або їх частин, земельні ділянки під ними використовуються наймачами і не використовуються в підприємницькій діяльності наймодавцями (підприємницька діяльність наймодавців провадиться за рахунок здачі в оренду власного майна, а не земельної ділянки).

Крім того, відповідно до ст. 797 цього Цивільного кодексу України, плата, що справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, СПД - платник єдиного податку, який має земельну ділянку на праві постійного користування, яка надана йому в установленому чинним законодавством порядку саме для здійснення підприємницької діяльності, звільняється від сплати земельного податку.

У разі надання в оренду будівель, споруд або їх частин в оренду іншим суб'єктам господарювання він повинен сплачувати земельний податок на загальних підставах.

Також, як було встановлено судом та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, СПД-ФО ОСОБА_2 не укладала договорів про оренду вказаної земельної ділянки та не набувала права власності на неї.

Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. № 2768-ІІІ, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про плату за землю», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди.

ОСОБА_1 плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно ст.193 Земельного кодексу України, Державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів.

Вимогами ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»зі змінами та доповненнями, визначено, що платники податків - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обовязкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про плату за землю», платники земельного податку (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік.

Визначення «громадяни»в даній статті означає, що це - фізичні особи, які не мають статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

З аналізу зазначеного законодавства, суд приходить висновку, що ОСОБА_2, як платник (суб'єкт підприємницької діяльності, землекористувач) при здачі в оренду нерухомого майна, що належить їй на праві власності, та знаходиться на відповідній земельній ділянці (проте не використовуючи її у власній господарській діяльності, на що поширюється дія абз.2 ст.8 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва») - має зобов'язання подавати до податкового органу податкові розрахунки земельного податку незалежно від задекларованої суми нарахувань та сплачувати до Державного бюджету України відповідний земельний податок.

Також, відповідно до статті 14 Закону України «Про плату за землю», платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Платник податків має право подавати щомісячно нову звітну податкову декларацію, що не звільняє його від обов'язку подання податкової декларації до 1 лютого поточного року, у тому числі і за нововідведені земельні ділянки, що не звільняє від обов'язку подання податкової декларації протягом місяця з дня виникнення права на нововідведену земельну ділянку протягом 20 календарних днів місяця наступного за звітним.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про плату за землю», податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»(із змінами та доповненнями) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право: здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

Враховуючи те, що звітним періодом для земельного податку, орендної плати за землі державної або комунальної власності та фіксованого сільськогосподарського податку визначений звітний (податковий) місяць та відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(із змінами та доповненнями), якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Статтею 23 Закону України «Про плату за землю»передбачено, що грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка земельної ділянки щороку станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст.27 Закону України «Про плату за землю», контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби.

Відповідно до абз.«а» пп.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію.

Згідно з пп.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Відповідно до пп.17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про правомірність винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 13.09.2010 р. №/0, від 03.02.2011 р. №/1, внаслідок порушення позивачем вимог ст.ст.2, 15, 14, 17 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 р. № 2535-XII із змінами та доповненнями та п.п.17.1.3, п.п.17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ із змінами та доповненнями.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень. Натомість представник позивача обґрунтованих пояснень, що підтверджуються допустимими доказами стосовно заявлених позовних вимог суду не надав.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимогах повністю.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 71, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя: Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови 20.06.2011 р.