Справа № 820/12373/14
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/65503/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України Сумської митниця Міндоходів про визнання дій протиправними, -

в с т а н о в и л а:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Міністерства доходів і зборів України Сумська митниця Міндоходів про скасування рішення від 18.06.2014 року № 3.1/1.1-10/3173 щодо сплати митних платежів у загальній сумі 432 789,26 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі договору №3004-П/2014 від 30.04.2014 року між ТОВ "Автотранспортом " РФ (замовник) та позивачем (перевізником) була підписана заявка №1 на міжнародну перевозку вантажів з ВАТ "Кіровоградський завод твердих сплавів" м. Кіровоград РФ до м. Біла Церква - компанія "VOLTACO BURUND S.P.R.I." в особі Гранкіна Т.В. (отримувач). 12.05.2014 року на митному просту "Бачівськ" Сумської митниці Міндоходів було здійснено митне оформлення товару "руда вольфрамова", який був направлений згідно митної декларації ТР80 (АА)№805120000/2014/006350 до Південної митниці Міндоходів для виїзду за межі митної території України. За вказаною митною декларацією був встановлений строк до 21.05.2014 року. 30.05.2014 року до позивача зателефонував відповідач з повідомленням, що вантаж за місцем призначення не прибув і вантажне переміщення під митним контролем не завершене. 18.06.2014 року відповідачем було прийнято рішення про сплату позивачем митних платежів на суму 432789,26 грн. Однак, позивач не погоджується з винесеним рішенням відповідача №3.1/1.1-10/3173, оскільки, на його думку, воно є незаконним та прийнятим не у відповідності до норм чинного законодавства, так як у контракті, інвойсі та СMR пунктом призначення вантажу зазначено м. Біла Церква, куди в строк до 21.05.2014 року і був доставлений вантаж.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено, скасовано рішення Сумської митниці Міндоходів від 18.06.2014 року №3.1/1.1-10/3173 щодо сплати позивачем митних платежів на суму 432789,26 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 12.05.2014 року до Сумської митниці надійшла МД типу ТР80 (АА) № 805120000/2014/6350 (електронне декларування) і заявлений митний режим транзит для вантажу: 21 бочки руди вольфрамової, що поставляється ВАТ "Кіровоградський завод твердих сплавів", РФ, на адресу республіки Бурунді, Африка, через ІМТП, Україна. 21.05.2014 року вантаж через Південну Митницю мав покинути територію України.

Міжнародне перевезення ватажу - 21 бочки вольфрамової руди за маршрутом: 12.05.2014 м. Кіровоград, РФ, ТОВ "Кіровоградський завод твердих сплавів" - 13.05.2014 року м. Б. Церква, Україна, Київська обласна митниця, здійснював позивач (перевізник), в межах укладеного 30.04.2014 року між ним та ТОВ "Автотранспортна компанія "АВС Автотранспорт" договору № 3004-П/2014 року.

Фактично перевезення здійснював водій позивача ОСОБА_6 на автомобілі MAN з причепом, державні номерні знаки: НОМЕР_1, що не заперечується сторонами і відповідає підпункту 3.2.1 пункту 3.2 пункту 3 договору № 3004/П/2014 від 30.04.2014 року, а також визначеному в заявці № 1 до цього договору.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до СMR №0638579 водій прибув до митниці в м. Біла Церква 14.05.2014 року, про що свідчить відтиск штампу "під митним контролем".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з боку позивача не було допущено порушення строків доставки товару передбачених положеннями статті 95 Митного кодексу України, так як вантаж прибув у місце відвантаження вчасно, а саме: 14.05.2014 року, що підтверджується відтиском штампу Київської митниці. Вина позивача в скоєнні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, не встановлена, відтак, обов'язок позивача щодо сплати митних платежів виключається.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що орган в межах спірних відносин діяв у відповідності до законодавства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статей 1, 6, 7 Закону України "Про транзит вантажів" транзит вантажів - це перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України, а транзитні послуги (роботи) - безпосередньо пов'язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо.

Транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування. Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Крім цього, транзит вантажів може супроводжуватися (за наявності) рахунком-фактурою (Invoice) або іншим документом, що вказує вартість товару, пакувальним листком (специфікацією), тощо.

Транзитні послуги (роботи) надаються (виконуються) на підставі відповідних дво- чи багатосторонніх договорів (контрактів) між учасниками транзиту.

При цьому учасники транзиту - вантажовласники та суб'єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи).

Пунктом 37 частини першої статті 4 Митного кодексу України визначено, що перевізник це особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Пунктом 5 частини третьої статті 293 Митного кодексу України встановлено, що у разі заявлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення до митного режиму транзиту, особами, на яких покладається обов'язок із сплати митних платежів, є особа, яка надала зобов'язання щодо доставки цих товарів, транспортних засобів до органу доходів і зборів призначення.

Відповідно до частини першої статті 295 Митного кодексу України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Згідно з частиною першою статті 302 Митного кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом та Податковим кодексом України строків сплати митних платежів на суму податкового боргу нараховується пеня у розмірі та порядку, визначених Податковим кодексом України.

Частиною першою статті 303 Митного кодексу України визначено, що у разі несплати або неповної сплати митних платежів у встановлений строк такі платежі стягуються в порядку та строки, визначені Податковим кодексом України.

Відповідно до статті 193 Митного кодексу України за порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом перевізник притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

У разі втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобов'язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів. Порушення перевізником встановлених цим Кодексом строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов'язання щодо сплати митних платежів.

Перевізник звільняється від зобов'язання щодо сплати митних платежів лише у разі, якщо товари, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, було знищено або безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що товар "руда вольфрамова", який переміщувався по МД типу ТР80 (АА) від 12.05.2014 року № 805120000/2014/6350 до зони діяльності ВМО № 4 м/п "Святошин" (м. Б. Церква) Київської митниці Міндоходів з метою митного оформлення не надходив.

СВ Білоцерківського МВ (з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУМВС України в Київській області 13.06.2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстрована заява ОСОБА_6 про те, що 14.05.2014 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа вантажем - бочками з вольфрамовою рудою.

18 червня 2014 року на адресу позивача відповідачем направлений лист-повідомлення щодо наявності у позивача обов'язку із сплати митних платежів: ввізне мито - 38.641,90 грн., ПДВ - 394.147,36 грн. у зв'язку із допущенним порушенням вимог частини другої статті 193 Митного кодексу України.

Постановою Сумської митниці Міндоходів від 30.07.2014 року в справі про порушення митних правил № 0316/80500/14 гр. ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, - видачі без дозволу митного органу товару - руди вольфрамової, в бочках - 21 шт., і до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з положенням статті 321 Митного кодексу України митний контроль починається з моменту перетину товарами та транспортними засобами комерційного призначення митного кордону України у разі їх ввезення і перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом. Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, за поясненнями водія позивача ОСОБА_6, наданими останнім в.о. начальника Сумської митниці Міндоходів та суду першої інстанції, 12.05.2014 року він особисто ватаж до митного органу не доставляв, дозвіл на передачу вантажу (товару) третій особі від митного органу не отримував, а переклав цей обов'язок на, так звану, "контактну" особу.

Таким чином, дії водія ОСОБА_6, який доставив товар не в митний орган призначення, а отримувачу, з яким, зазначений в заявці на міжнародне перевезення вантажу, є його прямим волевиявленням та свідомим порушенням митних правил, що прямо забороняють видачу товару (вантажу) будь-якій особі без отримання дозволу митного органу.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, подальші звернення гр. ОСОБА_6 та позивача (через представника) до правоохоронного органу з повідомленням про злочин - заволодіння шахрайським шляхом вантажем, не впливають на відповідальність позивача, яка передбачена частиною другою статті 193 Митного кодексу України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: