Справа № 823/2695/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року справа № 823/2695/15

м. Черкаси

17 год. 50 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі Дудці Г.О.,

за участю представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю Полеагро ОСОБА_1 за довіреністю,

представника відповідача державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Полеагро до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Полеагро, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області № НОМЕР_1 від 05.06.2015 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 48800,00 грн., в тому числі за основним платежем 39040,00 грн., за штрафними санкціями 9760,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта позапланової виїзної документальної перевірки від 22.05.2015 №118/23-01-22-02/37682488, яким встановлено заниження податку на додану вартість за січень 2015 року в сумі 39040,00 грн., внаслідок безпідставного відображення у податковому обліку господарських операцій за договором надання агентських послуг з ТОВ «Маркаса».

Представник позивача зазначає, що висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами та даними господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю Полеагро, з огляду на те, що згідно вимог Податкового кодексу України нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є єдиною і достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства та виписки особою, що має на це право. Факт отримання агентських послуг від ТОВ «Маркаса» в повній мірі підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку: податковими накладними, актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечує, мотивуючи це тим, що в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», акти здачі-прийняття робіт не містять інформацію про суть послуг, їх обсяг, яким чином вони виконувались; кількість виконавців послуг, дати і кількість витраченого часу при виконанні роботи; відсутня інформація щодо формування ціни за надані послуги.

Таким чином, господарські операції відображені ТОВ «Полеагро» по взаємовідносинах з ТОВ «Маркаса» в досліджуваних документах, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, як наслідок, така діяльність була спрямована лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю Полеагро зареєстроване як субєкт господарювання 17.05.2011, код за ; взято на податковий облік в органах державної податкової служби 18.05.2011 за №5208; свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 01.04.2013 №200115466, індивідуальний податковий номер 58.

З 13.05.2015 по 15.05.2015 посадовою особою держаної податкової інспекції у м.Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю Полеагро () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за січень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 22.05.2015 №118/23-01-22-02/37682488 (далі акт перевірки), в якому встановлено порушення: п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за січень 2015 року на загальну суму 39040,00 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивач надіслав заперечення на адресу ДПІ у м. Черкасах. Згідно відповіді відповідача від 03.06.2015 №14557/23-01-22-02 позивача повідомлено, що висновки акту перевірки від 22.05.2015 зроблені в межах чинного законодавства та залишені без змін.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.06.2015 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 48800,00 грн., в тому числі за основним платежем 39040,00 грн., за штрафними санкціями 9760,00 грн.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачем до Головного управління ДФС у Черкаській області подано скаргу.

Рішенням Головного управління ДФС у Черкаській області від 04.08.2015 №15417/23-00-10-0210 про результати розгляду скарги залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкасах від 05.06.2015 НОМЕР_1, а скаргу ТОВ Полеагро - без задоволення.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV від 16.07.1999р. господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною умовою формування податкового кредиту, оскільки відповідні наслідки у податковому обліку платника податків створюють вчинювані платником податку господарські операції. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що 05.01.2015 між позивачем (Товариство) та ТОВ «Маркаса» (ОСОБА_1) укладено договір №50115 (далі Договір) про надання агентських послуг, згідно з яким ОСОБА_1 в порядку та на умовах, визначених цим договором, за винагороду зобовязується здійснювати від імені та за рахунок Товариства пошук фізичних та юридичних осіб потенційних покупців на мінеральні добрива (надалі Товар).

У відповідності до предмету договору ОСОБА_1 зобовязаний:

- вивчати територію з метою виявлення потенційних покупців на товар Товариства;

- проводити аналіз платоспроможності у потенційних покупців;

- розповсюджувати рекламні матеріали, повязані з товаром Товариства;

- інформувати Товариство про необхідність проведення переговорів.

По закінченню місяця ОСОБА_1 подає Товариству звіт про залучення покупців.

За виконання своїх обовязків за цим договором, товариство зобовязане сплатити ОСОБА_1 винагороду у розмірі різниці між мінімальною ціною продажу і фактичною ціною (за вирахуванням вартості доставки) за 1 тону проданого товару, що реалізується Товариством за Договорами, укладання яких повязане з функціями ОСОБА_1. Товариство визначає мінімальну ціну по кожній окремій поставці Товару, та повідомляє ОСОБА_1 в усній формі.

На підтвердження виконання Договору, позивач надав до суду:

- податкову накладну від 31.01.2015 №209 на комісійну винагороду за пошук покупців (послуга) на суму 49411,80 грн., в т.ч. ПДВ 8235,30 грн.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №209 від 31.01.2015 на суму 49411,80 грн.;

- податкову накладну від 31.01.2015 №210 на комісійну винагороду за пошук покупців (послуга) на суму 184827,74 грн., в т.ч. ПДВ 30804,62 грн.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №210 від 31.01.2015 на суму 184827,74 грн.

В актах здачі-прийняття робіт зазначена інформація про назву послуги, місце складання актів. Разом з тим, в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», дані акти не містять інформацію про суть послуг, їх обсяг, яким чином вони виконувались; кількість виконавців послуг, дати і кількість витраченого часу при виконанні роботи; відсутня інформація щодо формування ціни за надані послуги.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, господарські операції відображені ТОВ «Полеагро» по взаємовідносинах з ТОВ «Маркаса» в досліджуваних документах, не мають достатньої доказовості фактичного їх здійснення.

Згідно листа Вищого адміністративного суду від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України", з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить встановити зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо. Судам слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.

Судом встановлено, що ТОВ «Маркаса» зареєстроване як юридична особа 18.06.2014; основний вид діяльності: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (46.19); свідоцтво платника податку на додану вартість від 01.08.2014 №200182699; анульоване свідоцтво платника ПДВ 26.02.2015, причина анулювання до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням; кількість працюючих 11 осіб.

Суд звернув увагу, що види господарської діяльності ТОВ «Маркаса» не відповідають змісту господарських операцій з позивачем надання агентських послуг з пошуку фізичних та юридичних осіб потенційних покупців на мінеральні добрива.

Додатки №1 та №2 до Договору містять перелік субєктів господарювання, які були залучені товариством з обмеженою відповідальністю «Маркаса» як потенційні покупці на мінеральні добрива, зокрема: ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод», Україна СФ1, ПП «Волонтер Агро», ТОВ «Берег», ТОВ «Черкаси-Дніпро», ТОВ «Агрохім 2001».

Відповідно до пояснень ревізора, який здійснював перевірку ТОВ Полеагро, останній співпрацював з вищевказаними субєктами господарювання (за Додатками до Договору) у 2014 році; відтак, у 2015 році у позивача не було потреби в пошуку таких контрагентів, сплаті коштів за відповідні послуги.

Натомість, ТОВ «Полеагро» має свій кваліфікований персонал для пошуку покупців. Так, згідно даних звітності форми №Д4 (ЄСВ) чисельність працюючих на ТОВ «Полеагро» у січні 2015 року складала 6 осіб.

По даним бухгалтерського обліку станом на 31.01.2015, кредиторська заборгованість ТОВ «Полеагро» перед ТОВ «Маркаса» становить 514990,31 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Маркаса» не надавало позивачу агентських послуг за відповідним Договором у січні 2015 року і лише надало останньому бухгалтерські документи, податкові накладні, з метою формування податкового кредиту для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина третя статті 2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Встановленими у судовому засіданні обставинами підтверджується, що податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області № НОМЕР_1 від 05.06.2015 є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Полеагро, ідентифікаційний код 37682488, до Державного бюджету України 1644 (одну тисячу шістсот сорок чотири) грн. 30 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 28.09.2015.