Справа № 760/12484/15-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 19 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва про перерахунок грошового утримання судді, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва (далі - Відповідач) у якому просила зобов'язати відповідача виплатити щомісячне довічне грошове утримання відповідно до довідок ТУ ДСА України в м. Києві №259 та №260 від 29.04.2014 року в розмірі 18 635,40 грн. з розрахунку 90 % від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді із суми 20 706,00грн. за період з 01.08.2014 року по серпень 2015 року (з урахуванням збільшення позовних вимог) за виключенням здійснених УПФУ в Солом'янському районі м. Києва виплат за цей період.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 19 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справ матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої ст. 183-2 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є суддею у відставці і відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва і отримує щомісячне довічне грошове утримання, призначене їй як судді, яка вийшла у відставку з Конотопського районного суду Сумської області, та обчислене відповідно до Закону України «Про статус суддів».

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 17.09.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії останній починаючи з 01.03.2014 по 01.05.2014 року в розмірі 90% заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, а з 01.05.2014 по 01.08.2014 року в розмірі 70% заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді (а.с.14-18).

Відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України від 29.04.2014 № 259 та №260 суддівська винагорода працюючого на відповідній посаді судді за січень 2014 року складала - 20 706,00 грн. (а.с.6-7).

Як зазначає позивач, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не виконано делеговані йому повноваження та безпідставно не виплачується пенсії в передбаченому законом розмірі починаючи з 01.08.2014 по 01.08.2015 року.

У зв'язку із зазначеним, позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці повинно виплачуватися виходячи із заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, а прийняття нормативних актів, які б звужували існуючі гарантії незалежності суддів, складовою якої є належне матеріальне забезпечення, є порушенням норм Конституції України, яка гарантує судді ці права.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, проте, підлягає зміні дата перерахунку пенсії позивача відповідно до правових положень адміністративного судочинства.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1 ст. 126 Основного Закону України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до якого відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

Суддівська винагорода регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» позивачу призначене щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції 1992 року) встановлено, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку. За суддею зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання виходячи з розміру працюючого на відповідній посаді судді. Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови Верхової Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» № 2863-ХІІ від 15 грудня 1992 року, яка діяла на час призначення позивачу довічного грошового утримання, у разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43 Закону України «Про статус суддів» та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року N 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Стаття 22 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року у справі № 1-1/2004 за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 126 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено: «Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі гарантії визначені, зокрема, статтею 13 Закону України «Про статус суддів».

Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» встановлено, що за змістом статті 126 Конституції України положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про судоустрій України» треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

У рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, зокрема, зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним свої повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення суду після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Зміст статті 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року в редакції, яка діє внаслідок прийняття рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, чітко та однозначно встановлює співвідношення та залежність розміру місячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Необхідність у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці повинно виходити з усіх складових суддівської винагороди, яка передбачена ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що зміна розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді є достатньою підставою для зміни розміру відповідного місячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 лютого 2013 року по справі №К/9991/70641/12.

Між тим, до ч.3 статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» були внесені зміни, відповідно до яких щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді з 01.05.2014 року у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а з 01.01.2015 року - у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 29.03.2015) починаючи з 01.01.2015 щомісячне довічне грошове утримання має виплачуватись позивачу у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції прийнято рішення без додержання правових норм ст. 99 КАС та безпідставно задоволено позов починаючи з 01.08.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановле них на цей випадок законом.

У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За частиною 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернулась до суду з даним позовом 02.07.2015 року (вх.114209).

Таким чином, вимоги позивача про перерахунок щомісячного грошового утримання, що виплачується судді у відставці, починаючи з 01.08.2014 року по 29.12.2014 року колегія суддів апеляційної інстанції залишає без розгляду, як передбачено ст. 100 КАС України.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що частковому задоволенню підлягають позовні вимоги ОСОБА_2 починаючи з 03.01.2015 року по 01.06.2015 року відповідно до ч. 3 ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» з розрахунку 60% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати, а адміністративний позов - задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва - задовольнити частково.

Постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 19 серпня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги починаючи з 01.08.2014 року по 02.01.2015 року - залишити без розгляду.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва про перерахунок грошового утримання судді - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного утримання судді у відставці за період починаючи 03.01.2015 року по 01.06.2015 року відповідно до ч. 3 ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» з розрахунку 60% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, за виключенням здійснених Управлінням Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва виплат за цей період на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України від 29.04.2014 № 259 та №260.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.