Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/28367/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий Стародуб О.П.,
судді Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги військової прокуратури Луганського гарнізону, військової прокуратури Південного регіону України на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11.07.2011р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.09.2011р. у справі за позовом ОСОБА_1 до військової прокуратури Луганського гарнізону, третя особа військова прокуратура Південного регіону України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и л а:
У травні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу №33 від 04.04.2011р. про скасування параграфу 3 наказу №6 від 25.01.2011р. щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до пункту 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».
Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11.07.2011р., яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.09.2011р., позов задоволено.
З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилися військова прокуратура Луганського гарнізону та військова прокуратура Південного регіону України, подали касаційні скарги, в яких посилаються на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просять скасувати ухвалені судами рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.
Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до частин 1, 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, строковій військовій службі тощо.
Частиною 15 статті статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.
В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач проходив службу в органах військової прокуратури.
Наказом Міністра оборони України №1363 від 26.11.2010р. позивача звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України відповідно до п.п. «б» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу.
Пунктом 2 параграфу 1 наказу військового прокурора Південного регіону України №28-ос від 06.12.2010р. позивача звільнено з посади заступника військового прокурора Луганського гарнізону.
Наказом військового прокурора Луганського гарнізону №148 від 14.12.2010р. позивача з 14.12.2010р. виключено із списків особового складу військової прокуратури Луганського гарнізону та відповідно до абз. 4 параграфу 1 зазначеного наказу йому була виплачена вихідна допомога у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожний повний відслужений календарний рік служби.
Станом на 14.12.2010р. загальна вислуга років позивача становить 22 календарних років 4 місяці 13 днів, з яких в органах прокуратури - 12 років 10 місяців 17 днів.
15.12.2010р. позивач звернувся до УПФУ в Ленінському районі м.Луганська із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».
УПФУ в Ленінському районі м.Луганська у призначенні пенсії позивачу було відмовлено, оскільки до 20-річного стражу роботи не було зараховано проходження дійсної військової служби у Харківському вищому танковому командному училищі на посаді курсанта та на посаді офіцерського складу військової частини Міністерства оборони України.
Постановою Ленінського районного суду м.Луганська від 29.12.2010р., яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.02.2011р., визнано право позивача на пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 15.12.2010р. та зобов`язано УПФУ в Ленінському районі м. Луганська призначити та виплачувати пенсію за вислугу років.
Згідно довідки УПФУ в Ленінському районі м. Луганська №327/02-1 від 17.01.2011р. позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 15.12.2010р.
25.01.2011р. позивач звернувся до виконуючого обов`язки військового прокурора Луганського гарнізону із клопотанням про внесення змін до абз. 4 параграфу 1 наказу №148 від 14.12.2010р. щодо виплати грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» за 12 років служби в органах прокуратури.
Наказом військового прокурора Луганського гарнізону №6 від 25.01.2011р. внесено зміни до абзацу 4 параграфу 1 наказу №148 від 14.12.2010р., яким відповідно до частини 15 статті 51-1 Закону України «Про прокуратуру» призначено виплатити позивачу грошову допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років.
Наказом військового прокурора Луганського гарнізону №33 від 04.04.2011р. скасовано параграф 3 наказу військового прокурора Луганського гарнізону №6 від 25.01.2010р., оскільки позивач не набув право на пенсію за вислугою років, а тому не має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач набув право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та має право на отримання грошової допомоги у розмірі місячного заробітку.
Крім того, оскільки постановою Ленінського районного суду м.Луганська від 29.12.2010р., яка на момент розгляду справи набрала законної сили, було визнано право позивача на отримання пенсії за вислугу років, то у відповідача не було обґрунтованих підстав для скасування наказу про виплату позивачу одноразової грошової допомоги.
З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.
Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обов`язковою умовою виплати грошової допомоги працівникам прокуратури є вихід на пенсію за вислугою років, право позивача на пенсію за вислугу років визнано постановою Ленінського районного суду м.Луганська від 29.12.2010р., а тому суди обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 28.04.2015р. №21-87а15.
Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Касаційні скарги військової прокуратури Луганського гарнізону, військової прокуратури Південного регіону України залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11.07.2011р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.09.2011р. у даній справі без змін.
Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський