Справа № 2а-12167/11/1370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/15822/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області правонаступником якої на час касаційного розгляду є Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_4 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова (далі - позивач) звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач, ОСОБА_4.), в якому просила стягнути з останнього податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 16814 гривень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивачем не доведено факту не сплати відповідачем податку з власників транспортних та інших самохідних машин та механізмів, оскільки відповідач заперечує причетність до реєстрації транспортного засобу, крім того доказів скасування реєстрації такого не надано, а для звернення до суду про стягнення вказаного податку таке податкове зобов'язання повинно набути ознак податкового боргу.

Відповідно до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну позивача - Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області його правонаступником - Державою податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що всупереч вимог законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, ст.ст. 1,5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 р. № 1963-ХІІ (далі Закон № 1963-ХІІ), відповідачем не сплачено податок з власників транспортних та інших самохідних машин та механізмів при першій реєстрації транспортного засобу, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати такого податку в розмірі 16814,00 грн.

У запереченні на касаційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заперечив проти доводів такої та вважає, що судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не має.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Так, 09.06.2010 року на адресу ДПА у Львівській області надійшов лист вих. № 9/2074 за підписом начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області «щодо надання інформації про проведення першої реєстрації автомобілів ввезених на територію України». Зі змісту вказаного листа слідує, що УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області надало податковому органу додаткову інформацію про фізичних осіб, якими протягом 2008-2010 років здійснювалась перша реєстрація вантажних автомобілів в Україні та сплата податку по яких підлягає перевірці органами державної податкової служби. Так, згідно з додатком до вказаного вище листа вбачається, що на ім'я відповідача зареєстровано автомобіль марки Ford Tranzit, державний номерний знак НОМЕР_1, 2002 року випуску.

Згідно з розрахунком суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів при першій реєстрації транспортного засобу, сума податку, що підлягає сплаті відповідачем, становить 16814,00 грн.

Як зазначено у довідці ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 08.07.2011 року № 9975/17-115 кошти по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (з громадян) в сумі 16814,00 грн. від відповідача, згідно даних наявних у ВРЕР ДАІ при ГУМВС у Львівській області квитанції від 12.10.2010 року, до місцевого бюджету Сихівського району м. Львова не надходило.

Відповідач заперечив свою причетність до вчинення дій щодо реєстрації зазначеного автомобіля, наполягає, що такий не придбавав і такий йому ніколи не належав.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону №1963-ХІІ платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Відповідно до ст.2 цього Закону обєктами оподаткування є, зокрема, автомобілі, призначені для перевезення не менше 10 осіб, включаючи водія, - код 8702; автомобілі легкові - код 8703; автомобілі вантажні - код 8704.

Відповідно до ст.3 Закону №1963-ХІІ перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Податок з визначених цим Законом власників наземних транспортних засобів сплачується юридичними та фізичними особами за місцем реєстрації таких транспортних засобів на спеціальні рахунки територіальних дорожніх фондів республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів та бюджетів міст Києва та Севастополя.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1963-ХІІ податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Відповідно до ч.5-8 ст.6 Закону №1963-ХІІ сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону №1963-ХІІ фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

На момент реєстрації транспортного засобу на ім'я відповідача діяв єдиний на території України «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок).

Згідно з п.2 Порядку такий є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться в числі іншого, з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів.

Відповідно до п.8 вказаного Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів).

При цьому, відповідно до ч.4 ст.5 Закону №1963-ХІІ власники зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію відповідні квитанції або платіжні доручення про сплату податку.

Відповідно до ч.6 ст.5 Закону №1963-ХІІ у разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, суди попередніх інстанцій правильно вважали, що обов'язковими умовами здійснення першої реєстрації транспортних засобів є особисте подання до відповідного органу заяви про реєстрацію транспортного засобу, необхідних документів для вчинення реєстраційної дії, а також документів про сплату податку з власників транспортних засобів або документів, що дають право на користування пільгами. При цьому здійснюючи державну реєстрацію транспортного засобу, органи, що здійснюють реєстрацію наділенні правом перевіряти сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством (та які є обов'язковими при реєстрації таких транспортних засобів). У разі відсутності відомостей про сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством, або встановлення факту, що документи, які підтверджують їх сплату, є фіктивними чи підробленими, органи, що здійснюють реєстрацію відмовляють у реєстрації транспортного засобу, а якщо такий факт встановлено в період експлуатації автомобіля після його реєстрації, відповідно до абзацу 3 п. 40 Порядку скасовують реєстрацію незалежно від того, хто є власником автомобіля.

Таким чином, ніхто не може здійснити державну реєстрацію транспортного засобу без попередньої сплати за особу податку з власників транспортних засобів.

Згідно з п.1.3 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників датків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий борг (недоїмка) податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду (пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 цього ж Закону).

Тобто, для звернення до суду про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вказане податкове зобов'язання повинно набути ознак податкового боргу.

Довідка про результати перевірки щодо сплати податку з власників транспортних заходів та інших самохідних машин і механізмів та розрахунок заборгованості з податку не є належним доказом наявності боргу по узгодженому податковому зобов'язані щодо податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність законних підстав для стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів за умови не доведення податковим органом беззаперечними, належними та допустимими доказами обставин та підстав виникнення у відповідача податкового зобов'язання.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року у справі № 876/10132/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко