Справа № 2-а-4848/10
Суддя: Дзюба М. В.
Дата ухвалення: 2010-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-4848/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Дзюби М.В.

при секретарі Петрухіной Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої суми одноразової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про визнання дій відповідача не правомірними по відмові у виплаті суми одноразової компенсації при встановленні ІІ групи інвалідності у розмірі 45 мінімальних заробітних плат та зобовязання відповідача згідно ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зробити перерахунок та виплату одноразової компенсації при встановленні ІІ групи інвалідності у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент встановлення інвалідності, у розмірі 39495,60 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід ІІ групи. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" йому як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду ІІ групи передбачена одноразова компенсація у розмірі 45 мінімальних заробітних плат у звязку із встановлення інвалідності. Відповідач відмовився у добровільному порядку здійснити перерахунок, тому він змушений звертатися до суду для захисту своїх конституційних прав. Просить стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Приморського району недоотриману одноразову компенсацію при встановленні ІІ групи інвалідності у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент встановлення інвалідності, у розмірі 39495,60 грн.

Позивач у письмовій заяві підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, просив розглянути справу в його відсутності, надіславши заперечення. В останніх прохав відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що допомога виплачувалась згідно діючого законодавства.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 149271 (а.с.4), є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА № 373069 (а.с.7).

Так, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, виплачується інвалідам ІІ групи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності.

Відмовляючи позивачу в задоволенні його вимог про виплату допомоги в повному обсязі, відповідач посилається на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Суд не може погодитися з такими висновками відповідача з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Всупереч нормам спеціального Закону розмір одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 20 квітня 2007 року „Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в твердій грошовій сумі.

Разом з тим, з моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри компенсаційних виплат залишалися незмінними, у той час як розмір мінімальної заробітної плати неодноразово змінювався.

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справ керується принципом верховенства права, відповідності до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями і визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до п.2 Указу Президента України «Про єдиний державний реєстр нормативних актів» від 27.06.1996р. стосовно преюдиції нормативних актів.

Таким чином, оскільки правова норма про розмір одноразової компенсації, встановлена ст.. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була діючою, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню положення ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закон України „Про Державний бюджет України" на відповідний рік, а не Постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ст. 71 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Статтею 63 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Таки чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обовязок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, пільг громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення недоотриманої суми одноразової компенсації підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача грошових коштів згідно з наступним розрахунком.

У квітні 2010 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності.

Одноразова компенсація при встановлені інвалідності була нарахована позивачу 18.06.2010 року у сумі 284,40 гривень. Згідно України „Про Державний бюджет України на 2010 рік" розмір мінімальної заробітної плати на час встановлення інвалідності складав 884 гривні. Таким чином, розмір одноразової компенсації при встановленні інвалідності повинен складати: (884грн. х 45) 284,40грн. = 39495,60 грн.

Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у відповідності до ст. 88 КАС України звільнити його від сплати судових витрат на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 92 Конституції України, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. ст. 8, 9, 10, 11, 88, 159, 116, 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої суми одноразової компенсації задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської Ради по відмові ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті одноразової компенсації при встановленні ІІ групи інвалідності у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, встановленої Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської Ради, за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 суму одноразової компенсації у відповідності ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 39495,60 гривень.

На постанову може бути подана апеляція до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення або з моменту отримання копії постанови.

Суддя Дзюба М.В.