Справа № 806/3623/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ К/800/60697/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державного підприємства «Баранівське лісомисливське господарство» (далі - Підприємство) на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року у справі № 806/3623/14 за адміністративним позовом Підприємства до Державної фінансової інспекції в Житомирській області (далі - Інспекція),

про визнання неправомірним та скасування пункту 8 вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірним та скасування пункту 8 вимоги Інспекції № 19-17/343 від 8.12.2011 року (далі - Вимога № 19-17/343) щодо усунення порушень , виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності за період з 1.01.2009 року до 01.09.2011 року.

На обґрунтування позову зазначило, що висновок Інспекції щодо порушення вимог господарського законодавства, викладений в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Підприємства про придбання Підприємством символіки у ТОВ «О.П.С.» у кількості 155 одиниць, на суму 68124,00 грн., із завищенням ціни на 33638,49 грн., зроблений з перевищенням повноважень.

Придбання символіки у ТОВ «О.П.С.» здійснювалось у відповідності до умов договору поставки за видатковою накладною №008101 від 22.06.2011 року, в якій зазначена кількість і ціна придбаних товарів.

12 липня 2012 року постановою Житомирського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року, позов задоволений.

Пункт 8 Вимоги № 19-17/343 визнаний протиправним та скасований.

Задовольняючи позов, суди зазначили, що Інспекція не наділена повноваженнями щодо надання правової оцінки договорам, визнання їх неукладеними, а також повноваженнями у сфері трудових відносин і посадові особи Інспекції не мають повноважень робити за результатами ревізій висновків щодо порушення або додержання керівником підконтрольної установи вимог законодавства про працю.

19 червня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2012 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року скасовані, адміністративна справа була направлена до Житомирського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

При новому розгляді 2 вересня 2014 року постановою Житомирського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суди зазначили, що факт придбання Підприємством символіки у ТОВ «О.П.С.» із завищенням ціни на 33 638,49 грн. підтверджений належними доказами, при пред'явленні вимоги про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Підприємства № 19-17/343 від 8.12.2011 року, Інспекція діяла на підставі та в межах наданих чинним законодавством повноважень.

Підприємство звернулося з касаційною скаргою з вимогою скасування постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року і ухвалення нової постанови про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 1.01.2009 року до 1.09.2011 року КРВ в Чуднівському районі, Житомирської області була здійснена планова ревізія фінансово-господарської діяльності Підприємства, за результатами якої 9.11.2011 року складений акт перевірки.

Відповідно до зазначеного акту 11.05.2011 року був укладений договір № 341 між Підприємством та ТОВ «О.П.С.» щодо продажу і доставки покупцю державної символіки з порушенням вимог Господарського кодексу України, оскільки він не містив істотних умови, таких як найменування та ціни господарського договору.

Згідно з висновком комплексного експертного товаро - хімічного дослідження №10350/11-16/10366/11-14 від 28.09.2011 року Київського науково-дослідного - інституту судових експертиз Міністерства юстиції України при порівняні вартості придбаної державної символіки із ринковими цінами встановлено придбання Підприємством державної символіки за завищеними цінами у порівнянні зі звичайними цінами на аналогічний товар.

Інспекцією встановлено, що внаслідок допущення Підприємством зазначеного порушення державі була завдана матеріальна шкода, у розмірі 33 638,48 грн.

8 грудня 2011 року Інспекція винесла Вимогу № 19-17/343 щодо усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 1.01.2009 року до 1.09.2011 року.

Відповідно до пункту 8 зазначеної вимоги Підприємство зобов'язане забезпечити відшкодування коштів, у розмірі 33 638,49 грн. за рахунок осіб, винних у придбанні символіки за завищеними цінами.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову обґрунтованими з таких підстав.

Суди правильно зазначили, що статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначає Закон України № 2939-XII від 26.01.1993 року «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.,ч. 1, 2 ст. 2 Закон України № 2939-XII від 26.01.1993 року «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закон України № 2939-XII від 26.01.1993 року «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20.04.2006 року (далі - Порядок).

Суди встановили, що 11 травня 2011 року між Підприємством та Товариством з обмеженою відповідальністю «О.П.С.» був укладений договір поставки товару № 341.

Договір, укладений між підприємством та ТОВ «О.П.С.», не містить номенклатуру договору, асортимент, кількість продукції, вимоги про якість, ціни договору, що є порушенням вимог ч. 5 ст. 180 та ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 180 Господарського кодексу України ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Згідно з ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Листом Міністерства фінансів України №31-08410-07-27/13794 від 30.05.2011 року роз'яснено, що рахунок фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документу, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на здійснення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

У зв'язку з тим, що ціна у договорі не встановлена та не може бути визначена із його умов, на підставі ч. 4 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна визначається виходячи із звичайних цін, які склалися на аналогічні товари на момент укладання договору.

Рахунок-фактура на поставку предметів символіки не містить застереження щодо якості товару, не містить такі застереження і сам договір, а відповідно до ст. 673 Цивільного кодексу України питання обговорення якості товару у договорах купівлі-продажу або поставки є обов'язковим.

Суди обґрунтовано зазначили, що факт придбання Підприємством символіки у ТОВ «О.П.С.» із завищенням ціни на 33 638,49 грн. підтверджений висновком комплексного експертного товарознавчо - хімічного дослідження №10350/11-16/10366/11-14 від 28 вересня 2011 року Київського науково-дослідного - інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України з питання порівняння вартості придбаної державної символіки із ринковими цінами.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Баранівське лісомисливське господарство» залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.