Справа № 876/7461/14
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Справа № 876/6341/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю - фірми «Орієнт - Експрес» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю - фірми «Орієнт - Експрес» до державної архітектурно-будівельної інспекції України, департаменту містобудування Львівської міської ради, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: житлово-будівельний кооператив № 119, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування наказу, реєстрації та декларацій,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма «Орієнт - Експрес» (надалі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до державної архітектурно-будівельної інспекції України, департаменту містобудування Львівської міської ради, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: житлово-будівельний кооператив № 119, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування наказу, реєстрації та декларацій.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржуваний наказ №А-239 від 21.07.2011 року видано без розгляду на загальних зборах членів ЖБК 119, як це передбачено Статутом, Департаментом ДАБІ у Львівській області зареєстровано спірні декларації без зазначення даних про земельну ділянку, що є складовою частиною декларації. Позивач також покликається на обставину того, що він є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, а виконуване третіми особами будівництво порушує його права та інтереси у здійсненні права власності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог. Суд виходив з того, що законодавцем спрощено дозвільні процедури, зокрема запроваджено декларативний принцип повідомлення про початок будівельних робіт. Повноваження обмежені ІДАБК при розгляді декларацій та дотримання порядку її подання. За достовірність даних несе відповідальність декларант.

Крім того, декларація про початок виконання будівельних робіт станом на момент звернення позивача в суд втратила свою чинність у зв'язку із реєстрацією декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Остання перевіряється аналогічно як первинна та недоліки в ній відсутні.

З приводу земельної ділянки, то надавати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення у багатоповерховому будинку неможливо, оскільки неможливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку, не порушуючи єдиний комплекс нерухомого майна Відповідно до ч.4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація чи капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані може бути проведено за відсутності документів на землю. Роботи третіми особами проведено в межах фундаменту. Позивачем не доведено порушення його прав, оскільки загальними зборами ЖБК вирішено передати третім особам галерею будинку під магазин із сплатою ними коштів, що й було зроблено. Крім того, позивач не являється членом ЖБК №119.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона позивача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

Покликання маються на те, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що відповідно до Положення п.2.1 Наказу Департаменту Львівської міської ради чітко визначено зобов'язання третьої особи вирішити питання землекористування. Не проаналізовано лист Управління архітектури Департаменту містобудування ЛМР №2401-3 вих.-1293 від 24.05.2011 року, де чітко зазначено, що часткове засклення галереї можливе виключно за умови укладення угоди сервітутного землекористування. Жодної інформації про земельну ділянку в декларації не зазначено, що є підставою для відмови в її реєстрації згідно п.11 постанови КМУ від 13.04.2011 року №466 «Про деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт». Є помилковим висновок суду, що при неможливості отримати земельну ділянку у власність чи користування, оскільки на такій розташований багатоповерховий будинок, тому не підлягає скасуванню реєстрація декларації, однак, жодним чином не сказано про укладення договору суперфіцію чи сервітутного землекористування. Право позивача порушено тим, що закінчене приміщення третіх осіб загороджує нормальний вхід до приміщення, що належить позивачу, виходячи з проектної документації. Всі будівельні роботи проведені без згоди ЖБК №119, так як дозвіл надано у 2011 році, а загальні збори прийняли рішення у 2014 році.

Крім того, апелянтом скеровано до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, де зазначив, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.06.2010 року №776 затверджено «Стандарт вимог до архітектурно - планувальної частини проекту на проектування та реконструкцію окремих частин будівлі, споруди (у разі розширення за рахунок надбудови, прибудови, зміни функції житлового приміщення на нежитлову або зміни функції нежитлового приміщення на житлову, зміни техніко - економічних показників)», право на затвердження вимог до архітектурно - планувальної частини проекту на проектування та реконструкцію окремих частин будівлі, споруди мають лише громадяни, які є власниками відповідного об'єкту нерухомості, щодо якого можлива реконструкція. Треті особи не є співвласниками будинку. Крім того, згоди позивача як співвласника будинку № 61 по вул. Володимира Великого у м. Львові не отримано, що суперечить п.1.4.1 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України №1 від 17.05.2005 року.

Порушено ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», позаяк не враховано законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Зазначає, що відсутні у третіх осіб правовстановлюючі документи на земельну ділянку. З аналізу ст. 1 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» та п. 1.5.5. рішення Львівської міської ради «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові» від 09.09.2011 року №835, «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», затверджений Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76, зареєстрований в Мінюсті 25.08.2005 року №927/11207, реконструкція можлива тільки при умові здійснення такої лише власниками приміщень житлового будинку, а ніяк не сторонніми особами.

На думку апелянта, судом помилково застосовано ч.4 ст.34 Закону України «Про регулюванні містобудівної діяльності», та як при реєстрації декларації норма даної статті взагалі діяла в іншій редакції. Крім того, перевірка повноти даних, зазначених у декларації про готовність об'єкта до експлуатації полягає не тільки у з'ясуванні питання її належного оформлення та порядку подання, як вважає суд, а й перевірки достовірності зазначених в ній відомостей.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що на замовлення громадян ОСОБА_1. та ОСОБА_2, ТОВ «Капітель К» виготовлено проектні пропозиції засклення галереї у будинку по АДРЕСА_1

21.07.2011 року наказом №А-239 Департаментом містобудування Львівської міської ради громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2 затверджено вимоги до архітектурно планувальної частини проекту часткового засклення галереї будинку по АДРЕСА_1 з пристосуванням під промтоварний магазин.

01.11.2011 року Інспекцією ДАБК у Львівській області зареєстровано за № ЛВ 1 декларацію про початок виконання будівельних робіт.

11.09.2014 року Інспекцією ДАБК у Львівській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, в редакціях, що діяли на момент реєстрації спірних декларацій.

За змістом статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Верховний Суд України у своєму рішенні (постанова від 24.02.2015 року), аналізуючи положення статті 6, а також частини другої статті 171 КАС України, зазначив, що суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів. Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Правові акти індивідуальної дії породжують права і обов'язки тільки у тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

У зав'язку з цим Верховний Суд України дійшов висновку, що відсутність у будь-кого прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним правовим актом індивідуальної дії не породжує і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом, оскільки не стосуються його безпосередньо.

Позивач оскаржив правові акти індивідуальної дії, водночас відсутність у останнього прав чи обов'язків у зв'язку з оскаржуваними дозволами не породжує для нього і права на захист у сфері публічно-правових відносин, тобто і права на звернення із цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції правомірно вказав на безпідставність доводів позивача про порушення його прав, оскільки оскаржувані дозволи не стосуються його безпосередньо.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо відсутності його згоди на реконструкцію частини будинку (галереї). При цьому, він покликається на порушення його прав та інтересів, як співвласника приміщення, що було реконструйовано.

Натомість, з обставин справи лише вбачається, що позивач є власником окремого нежитлового приміщення, а не приміщення що входить до складу кооперативу.

Згідно положень п.3.1 та п.4.1 Статуту ЖБК-119 допоміжними приміщеннями будинку, його конструктивними елементами на правах спільної власності володіють лише члени кооперативу.

Оскільки, позивач не є членом кооперативу, то у нього відсутні які-небудь права спільної власності на спірну частину будинку.

Відтак, наявність його згоди в даному випадку на розпорядження цими приміщеннями не є обов'язковою.

Необґрунтованим є покликання позивача на положення нормативно-правових актів, якими вимагається згода співвласників на переобладнання/перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності, оскільки, позивач не є суб'єктом правовідносин спільної власності на допоміжні приміщення ЖБК-119.

Разом з цим, колегія суддів бере до уваги, що виконання будівельних робіт (засклення галереї) відбувалось в межах фундаменту галереї багатоквартирного будинку (яка згідно п.4.1 Статуту ЖБК-119 є складовим елементом будинку) без зміни його зовнішніх геометричних розмірів.

Обставини здійснення будівельних робіт в межах існуючого фундаменту підтверджуються Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності №38-ф від 25.09.2014 року Інспекції ДАБК у Львівській області. Зокрема, в цьому Акті встановлено, що металеві конструкції з сандвіч панелями та віконними системами встановлені на бетонній основі між колонами вказаного будинку.

Таким чином, роботи щодо реконструкції не здійснювались на земельній ділянці, а лише в межах допоміжного приміщення будинку (конструктивного елементу будинку).

Зазначена вище правова позиція суду апеляційної інстанції в досліджуваних правовідносинах відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 24.02.2015 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах та не суперечить практиці Вищого адміністративного суду України, що викладена в ухвалі від 26.05.2015 року за №К/800/12111/13.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги вцілому суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю - фірми «Орієнт - Експрес» залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року по справі № 813/7461/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 12.10.2015 року