Справа № 802/1035/15-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1035/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

07 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Зарицької Т.В.,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Кот О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Апарату Верховної ради України про визнання протиправним та скасування розпорядження та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

15.04.2015 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Апарату Верховної ради України про визнання протиправним та скасування розпорядження та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.05.2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача, в свою чергу, заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати в частині та ухвалити в цій частині нову постанову, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, звертаючись до суду першої інстанції та на аргументацію позовних вимог, позивач вказав на те, що розпорядженням керівника апарату Верховної Ради України за №1117 від 25.01.2013р. ОСОБА_4, починаючи з 02.01.2013р., зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України "Про державну службу".

05.02.2013 року на підставі розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України № 2033 від 06.02.2013 р. позивача переведено на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України «Про державну службу», а також присвоєно сьомий ранг державного службовця, про що свідчить запис у трудовій книжці за № 28 від 05.02.2013 року .

Розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року, ОСОБА_4 звільнено 02 липня 2013 року з посади помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5 у зв'язку з закінченням строкового трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України) (а.с. 13). При цьому, як підстава для прийняття розпорядження зазначено:

постанову Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2013 року;

постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2013 року;

ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2013 року;

ухвалу Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2013 року;

Розпорядження Голови Верховної Ради України № 1435 від 03 липня 2013 року.

Не погоджуючись з даним розпорядженням, позивач звернувся до суду щодо його скасування, зобов'язання поновити його на роботі та зарахувати час вимушеного прогулу до трудового стажу.

За результатами розгляду справи, суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судова колегія апеляційної інстанції частково погоджується з даним рішенням суду першої інстанції та надаючи правову оцінку публічно - правовому спору в межах апеляційної скарги, зазначає наступне.

Так, правовий статус та умови діяльності помічника-консультанта народного депутата України визначаються Законом України "Про статус народного депутата України", Законом України "Про державну службу", Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995р. №379/95-ВР.

Статтею 34 Закону України "Про статус народного депутата України" передбачено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються вказаним та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України. Помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Відповідно до п.5 Положення (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище, ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Згідно п.8 ч.12 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 31.05.2000 року №459, до функцій діяльності Апарату належать, зокрема, організація та здійснення роботи по кадровому обслуговуванню народних депутатів України, їх помічників-консультантів, працівників апарату, забезпечення виконання положень Закону України "Про державну службу".

Власне, відповідно до положень чинного законодавства правовий статус, умови діяльності та особливості регулювання трудових відносин, оплата праці помічника-консультанта народного депутата України визначені статтею 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 року за № 379/95-ВР. Вказані акти є спеціальними законодавчими актами для цієї категорії працівників.

Аналіз цих нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що умови проходження державної служби помічниками-консультантами народних депутатів України, є специфічними.

За приписами ст.34 Закону України "Про статус народного депутата України" народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов'язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів.

Факт перебування на посаді помічника-консультанта народного депутата України, на якого поширюється дія Закону України "Про державну службу" з прикріпленням для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України, нерозривно пов'язаний з фактичним виконанням народним депутатом України своїх прямих функцій.

Як встановлено з матеріалів справи та підтвердилось при апеляційному розгляді, відповідно до Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України № 1117 від 25.01.2013 р. ОСОБА_4 зараховано з 02.01.2013 р. на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України № 2033 від 06.02.2013 р. ОСОБА_4 переведено за його згодою з 06.02.2013 р. на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03.07.2013 р. ОСОБА_4 звільнено 02.07.2013 р. з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 у зв'язку із закінченням строкового трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України) і зобов'язано Відділ бухгалтерського обліку, фінансів, планування та контролю Управління справами Апарату Верховної Ради України провести виплату компенсації за 15 календарних днів невикористаної основної відпустки у межах фонду, встановленого народному депутату України ОСОБА_5 для оплати праці помічників- консультантів відповідно до статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Так, підставою для прийняття зазначеного оскаржуваного Розпорядження була постанова Вищого адміністративного суду України від 08.02.2013 р., постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.06.2013 р., ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2013 р., ухвала Вищого адміністративного суду України від 02.07.2013 р. та Розпорядження Голови Верховної Ради України № 1435 від 03.07.2013 р.

Зазначені судові рішення на дату прийняття Розпорядження про звільнення позивача набрали законної сили.

Як досліджено з матеріалів справи, розпорядженням Голови Верховної Ради України № 1435 від 03.07.2013 р., відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.07.2013 р., припинено виплату заробітної плати ОСОБА_7 - народному депутату України, члену Комітету Верховної Ради України з питань правової політики та ОСОБА_5 - народному депутату України, члену Комітету Верховної Ради України з питань аграрної політики та земельних відносин з 02.07.2013 р.

Доручено Керівнику Апарату Верховної Ради України Зайчуку В.О. в установленому порядку вирішити питання щодо анулювання карток для голосування та звільнення помічників-консультантів народних депутатів України ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Підстава - ухвала Вищого адміністративного суду України від 02.07.2013 р., якою касаційні скарги Голови Верховної Ради України Рибака Володимира Васильовича та ОСОБА_5 залишені без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.06.2013 р. та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2013 р. у справі за позовом ОСОБА_10 до Голови Верховної Ради України Рибака Володимира Васильовича, третя особа - Верховна Рада України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Так, видавши Розпорядження "Про звільнення ОСОБА_4 - помічника-консультанта народного депутата України" № 6474 від 03.07.2013 р. Керівник Апарату Верховної Ради України фактично здійснив виконання судових рішень, що набрали законної сили і є обов'язковими до виконання, оскільки відповідно до припису частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судом першої інстанції установлено протиправність та скасовано розпорядження Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року, апелянтом не оскаржується постанова в цій частині, а відтак не потребує перегляду в апеляційному порядку.

Натомість, в подальшому подані в грудні 2014 року, заяви ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами зазначених вище судових рішень судами були задоволені.

Зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 01.12.2014 р. у справі № Н/800/148/14 за нововиявленими обставинами була скасована постанова Вищого адміністративного суду України від 08.02.2013 р. у справі № П/800/99/13, якою було визнано відсутність у ОСОБА_5, 1962 року народження статусу та повноважень народного депутата України. До Верховного Суду України постанова Вищого адміністративного суду України від 01.12.2014 р. у справі № Н/800/148/14 не оскаржувалась, а тому набрала законної сили 01.12.2014 р.

Так, суд першої інстанції дійшов висновків, що у період в який позивач просить поновити його на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5 (із 02.07.2013 року по 05.05.2014 року) ОСОБА_11 повноважень народного депутата України не виконував, а тому відсутні підстави для поновлення на посаді помічника - консультанта народного депутата, оскільки такий може проходити публічну служби лише під час виконання своїх повноважень народним депутатом України.

Натомість, як досліджено судовою колегією апеляційної інстанції, Верховною Радою України на підставі пунктів 1-5 статті 4. частини 1 статті 5 ЗУ "Про статус народного депутата України", у зв'язку з відсутності визначених обставин, не приймалось рішення щодо дострокового припинення повноважень народного депутата України ОСОБА_5, а відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку , що у ОСОБА_5 не було статусу та повноважень народного депутата України VII скликання Верховної ради України в період із 08 лютого 2013 року по 01 грудня 2014 року.

Крім того, дослідивши матеріали справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що відсутність обставин, які б мали наслідком звільнення позивача з посади помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5 відповідно до частини 6 статті 34 ЗУ "Про статус народного депутата України" та статтею 4.5. Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 379/95-ВР від 13 жовтня 1995 року, де передбачається дострокове припинення повноважень помічника - консультанта народного депутата України, а саме, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України "Про державну службу", помічник-консультанг народного депутата України може бути звільнений у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Отже, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що приймаючи рішення про визнання протиправним та скасування розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України №6474 від 03 липня 2013 року "Про звільнення ОСОБА_4 - помічника-консультанта народного депутата України", суд першої інстанції не відновив в повному обсязі порушене право позивача, а відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про поновлення порушеного права шляхом зобов'язання Апарату Верховної Ради України поновити у період із 02 липня 2013 року по 02 жовтня 2013 року ОСОБА_4 на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України "Про державну службу".

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання Апарат Верховної Ради України зарахувати час вимушеного прогулу із 02 липня 2013 року по 02 жовтня 2013 року до трудового стажу проходження публічної служби ОСОБА_4 на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України "Про державну службу", суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Ч. 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В контексті системного аналізу вищенаведених законодавчих положень вбачається, що метою та завданнями адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення уже порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто захисту підлягає уже порушене право, а не ті права та інтереси, щодо яких наразі не відомо, чи матиме місце їх порушення у майбутньому чи ні.

У зв'язку із чим, рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, судове рішення повинне бути наслідком чинного правового регулювання та не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому, змінювати правове регулювання суспільних відносин, а отже, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про залишення постанови суду першої інстанції в цій частині без змін, оскільки не може бути скасоване правильне по суті рішення з формальних підтстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні адміністративного позову про зобов'язання Апарат Верховної Ради України поновити у період із 02 липня 2013 року по 02 жовтня 2013 року ОСОБА_4 на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України "Про державну службу" . .

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії -задовольнити.

Зобов'язати Апарат Верховної Ради України поновити у період із 02 липня 2013 року по 02 жовтня 2013 року ОСОБА_4 на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України "Про державну службу".

В іншій частині постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 жовтня 2015 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.