Справа № 2а-406/08/0770
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2011-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2011 р. Справа № 91119/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши справу у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 Антонича на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 Антонича до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про стягнення невиплаченої частини грошового забезпечення та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 Антонич в травні 2009 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі -УМВС), яким просив стягнути невиплачену частину грошового забезпечення за період з 1 січня 1997 року по 30 грудня 2002 року у сумі 33726,07 грн. (з врахуванням компенсації втрати частини доходів) та моральну шкоду у сумі 20000,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2009 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 Антонич подав апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задоволити адміністративний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» форми і розміри грошового утримання працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати. Зазначив, що протягом 1996-2002 років він працював в групі Укрбюро Інтерполу в Закарпатській області в одній особі і за весь період служби не притягувався до дисциплінарної відповідальності, 23.03.1999 року був нагороджений нагрудним знаком «За відзнаку в службі» та 08.05.2002 року нагороджений нагрудним знаком памятна медаль «10 років МВС України».

Також зазначив, що судом першої інстанції частина 1 статті 100 КАС України застосована без врахування статей 8, 55, 56, 64 Конституції України, статті 8 ЦК України та частини 1 статті 99 КАС України, якою передбачено, що адміністартивний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Законом України «Про міліцію» та іншими нормативно-правовими документами, які є правовою основою діяльності органів внутрішніх справ, не визначений строк звернення з вимогами до суду щодо стягнення грошового забезпечення, яка не виплачена з вини відповідача, стягнення можливе без строку давності.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Проаналізувавши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Виносячи дане рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 Антонич проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом УМВС від 23.12.2002 року за №278 о/с позивач по справі звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п. 64 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, у відставку зі зняттям із військового обліку, дата звільнення - з 30 грудня 2002 року. Вислуга років складає: в календарному обчисленні - 29 років 03 місяців 01 днів, в пільговому обчисленні - 37 років 02 місяців 10 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» форми і розміри грошового утримання працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Статтею 18 Закону України «Про міліцію» встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України Постановою від 29 липня 1991 року за № 114 затверджено Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ.Відповідно до п. 12 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Пунктом 2 Указу Президента України від 31.08.2001 року за № 771 «Про внесення змін до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926» передбачено, що виплати надбавок відповідно до цього Указу особам рядового і начальницького складу та працівникам органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, здійснювати, починаючи з 1 жовтня 2001 року, за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на 2001 рік на утримання Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до наказу МВС України від 11.09.2001 року за №779, прийнятого на виконання Указу Президента України від 31.08.2001 року за № 771 «Про внесення змін до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926», виплати надбавок, відповідно до зазначеного Указу Президента України, особам рядового і начальницького складу та працівникам системи органів здійснювати в поточному році за рахунок і в межах асигнувань, передбачених у Державному бюджеті України на 2001 рік для утримання органів і підрозділів внутрішніх справ; виплату раніше встановлених надбавок і доплат (надбавка за службу на посадах слідчих, за шифрувальну роботу, працівникам спец підрозділів БОЗ, доплати за почесні звання, від суми пенсії, за особливі умови служби та ін.) проводити тільки за умови їх фінансового забезпечення.

Отже, вимоги в цій частині позову колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, розмір вищезгаданих нарахування визначається керівниками відповідних органів та установ органах внутрішніх справ у межах їх асигнувань.

Іншою позовною вимогою позивача по справі є вимога про нарахування та виплату щомісячної доплати особам за вислугу років, що мають право на пенсію.

Частиною 4 Указу Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ»№ 926 від 04 жовтня 1996 року визначено надати право керівникам внутрішніх справ у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів: особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Звідси, здійснення такої доплати є правом керівників органів, а не їх обовязком, яке здійснюється в межах бюджетних асигнувань.

Колегія суддів не вбачає порушень у здійсненні нарахування позивачу вказаної надбавки, оскільки її розмір та нарахування визначається за рішенням керівника органу чи установи, а відтак може визначатися у межах максимального відсотку при наявності відповідного стажу , або ж в залежності від фінансових можливостей підприємств, установ та організацій (в межах кошторису їх доходів та видатків), не нараховуватися.

Також, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до частини 2 статті 99 КАС України (чинний на час звернення до суду) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 100 цього Кодексу (чинний на час звернення до суду) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з позовної заяви, позивач по справі звернувшись у червні 2008 року з позовом про стягнення заборгованості за період 1997 - 2002 роки пропустив річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову в задоволені вимог позовної заяви щодо стягнення невиплаченої частини грошового забезпечення у сумі 33726,07 грн. за період 1997 - 2002 роки, оскільки відповідач по справі наполягав на відмові в позові з в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в цілому суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195, 197, ч.1 п.1 ст. 198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Антонича залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2009 року у справі № 2а-406/08 без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий С.І. Богаченко

Суддя В.М. Багрій

Суддя Б.М. Старунський