Справа № 2а-129/11
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2011-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" квітня 2011 р. Справа № 2а-129/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від "21" лютого 2011 р. у справі № 2а-129/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області частково задоволено позов ОСОБА_3 Визнано неправомірною відмову управління праці та соціального захисту населення Житомирської РДА (Далі - УПСЗН) щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат , як інваліду 2-ї групи 1-ї категорії, ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Далі - Закон). Зобовязано УПСЗН провести нарахування та виплату ОСОБА_3 одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст. 48 Закону. Зобовязано УПСЗН виплачувати в подальшому ОСОБА_3 призначену йому щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться на обліку в УПСЗН як пенсіонер, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є інвалідом другої групи (а.с.6,7).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується у розмірі 45 мінімальних заробітних плат (для інвалідів 2-ї групи). Щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за місцем проживання громадян органами соціального захисту населення.

Виплати, зазначені в цій статті проводяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого та розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Водночас суми, з яких здійснювався розрахунок виплат позивачу, передбачених Законом, визначалися згідно постанов Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року та №836 від 26.07.1996 року. Зазначеними постановами, всупереч вимогам Закону, який встановлює розмір доплати як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати або пенсії, визначеної Законом на час здійснення виплати, установлено конкретні розміри доплат в твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення застосуванню підлягають саме стаття 48 Закону, а не постанови КМУ за №836 від 26.07.1996 р., та за №562 від 12.07.2005 р., які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Разом із тим, судом першої інстанції не визначено період за який необхідно було зобов'язати УПСЗН перерахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення, передбачену ст. 48 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом у січні 2011 року, в якому просив визнати неправомірними дії УПСЗН щодо невиплати йому в повному обсязі одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, здійснення перерахунку з наступним призначенням до виплат щорічної допомоги на оздоровлення та стягнути на його користь відповідні кошти. Зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення з наступним призначенням її до виплат. Період, за який позивач просить стягнути кошти не вказав. Із змісту позовної заяви вбачається, що щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік він отримав за платіжним дорученням від 29.06.2010 року. Згідно представленої довідки МСЕК сер. ЖИА №104784 інвалідність позивачу встановлена 15.04.2010 року.

За таких обставин та у відповідності до ч.2 ст.99 КАС України (у редакції до 07.07.2010 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи було встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тому, вимоги позивача про перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення підлягають до задоволення лише за 2010 рік.

Постанова суду першої інстанції у частині зобов'язання УПСЗН провести нарахування та виплату ОСОБА_3 щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст. 48 Закону змінити, зазначивши період - за 2010 рік. Позовні вимоги у частині зобов'язання УПСЗН провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 щорічну допомогу на оздоровлення за період 2007-2009 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст. 48 Закону залишити без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Крім того, суд першої інстанції помилково вирішив питання про покладення зобов'язань на УПСЗН про виплату в подальшому ОСОБА_3 призначеної йому щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону, залишивши поза увагою положення ч. 1 ст.2 КАС України. Із змісту вказаної статті випливає, що захисту підлягають права, свободи та інтереси фізичної особи, які вже порушені на момент звернення до суду за їх захистом. Вирішення питання про покладення зобов'язань на УПСЗН у подальшому є безпідставним, оскільки, на момент розгляду справи, відсутні докази про можливе порушення прав та законних інтересів ОСОБА_3 у подальшому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, постанову від 21 лютого 2011 року у частині зобовязання УПСЗН виплачувати в подальшому ОСОБА_3 призначену йому щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону скасувати. Позовні вимоги у цій частині залишити без задоволення. У решті постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.197,198,201,202,205,207,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації задовольнити частково.

Постанову у частині зобов'язання ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації провести нарахування та виплату ОСОБА_3 одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінити, зазначивши період - за 2010 рік. Позовні вимоги у частині зобов'язання ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 щорічну допомогу на оздоровлення за період 2007-2009 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» залишити без розгляду.

Постанову у частині зобовязання ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації виплачувати в подальшому ОСОБА_3 призначену йому щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» скасувати. Позовні вимоги у цій частині залишити без задоволення.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 вул.Цюрупи,144-а,с.Зарічани,Житомирський район, Житомирська область,12440, прос

3- відповідачу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації вул.Б.Тена, 16,м.Житомир,10000, прос