Справа № 2а-3179/09/1770
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2011-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2011 р. Справа № 77343/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Барана П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Здолбунівського районного відділ УМВС України в Рівненській області про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 18.03.2009 року звернувся до адміністративного суду із позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Здолбунівського районного відділу УМВС України в Рівненській області про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості по виплаті матеріальної допомоги з відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 17 червня 1993 року по 27 грудня 2007 рік він проходив службу в Здолбунівському РВ УМВС України в Рівненській області. Відповідно до Указу Президента України №929/96 від 04.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» особам рядового і начальницького складу ОВС виплачується матеріальна допомога у розмірі місячного посадового окладу, окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення. На протязі 1997-2007 років йому така допомога не виплачувалась.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2009 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задоволити адміністративний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції небуло взято до уваги того факту, що про обов'язковість виплати матеріальної допомоги йому стало відомо в 2007 році перед звільненням з органів внутрішніх справ, бухгалтерією йому було гарантовано проведення розрахунку в повному обємі, проте 21.03.2008 року після звільнення з роботи на зарплатну картку йому було перераховано певну суму - лише вихідну допомогу. Зазначив, що на неодноразові звернення в бухгалтерію Здолбунівського РВ УМВС України, де він раніше проходив службу, про причину відсутності виплати по матеріальній допомозі йому було дано письмову відповідь про те, що матеріальна допомога за вказаний період не нараховувалася по причині відсутності резерву фонду грошового забезпечення за ці періоди. З позовною заявою в суд першої інстанції звернувся 19.03.2009 року виконавши вимоги ст.99 КАС України, зважаючи на те, що про порушення своїх трудових прав він дізнався після 21.03.2008 року, коли УМВС України в Рівненській області провело із ним частковий розрахунок.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача по справі ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 17.06.1993 року по 27.12.2007 рік проходив службу в Здолбунівському РВ УМВС України в Рівненській області.

Відповідно до Указу Президента України №929/96 від 04.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» особам рядового і начальницького складу ОВС виплачується матеріальна допомога у розмірі місячного посадового окладу, окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення. Вказана матеріальна допомога була обов'язковою то виплати, що підтверджується чинним на час проходження служби позивачем ОСОБА_3 України «Про міліцію» та роз'ясненням фінансово-економічного управління Міністерства внутрішніх справ України.

Як видно із матеріалів справи, на протязі 1997-2007 років позивачу по справі така допомога не виплачувалась. Після звільнення позивачу було 21.03.2008 року виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні (вихідну допомогу) в сумі 21029,64 грн. Однак Здолбунівський районний відділ УМВС України в Рівненській області не виплатив позивачеві матеріальну допомогу за 1997-2007 роки, мотивуючи це тим, що фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Відповідно до частини 3 статті 43 ОСОБА_3 України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим ОСОБА_3, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.

Відповідно до Указу Президента України №929/96 від 04 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» особам рядового і начальницького складу ОВС виплачується матеріальна допомога у розмірі місячного посадового окладу, окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із ст. 2 Указу Президента України № 926 від 4 жовтня1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що виплата належної позивачу матеріальної допомоги, незважаючи на її обов'язковий характер, у спірний період не проводилася у зв'язку з відсутністю фінансування і затвердженого кошторису на ці видатки, що не заперечується самим відповідачем.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України №1-5/400 від 14.07.2006 р. наданих з метою неухильного додержання судами України норм міжнародного права та вимої рішення Свропейського суду з прав людини (справа «Кечко проти України»), реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що посилання відповідача по справі на відсутність рапортів та звернень позивача по справі щодо виплати матеріальної допомоги є протиправним, оскільки чинним на той час законодавством було передбачено, що виплата матеріальної допомоги є обов'язковою.

Про те, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог вірно врахував той факт, що відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (чинний на час звернення до суду) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, знаючи, що позивач по справі повинен був звернутися до суду в річний термін після таких невиплат щорічно в період 1997-2007 року.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України (чинний на час звернення до суду) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як видно із матеріалів справи, відповідачі по справі у запереченнях на позовну заяву наполягали на застосування такого строку.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в тому, що З позовною заявою в суд першої інстанції звернувся 19.03.2009 року виконавши вимоги ст.99 КАС України, зважаючи на те, що про порушення своїх трудових прав він дізнався після 21.03.2008 року, коли УМВС України в Рівненській області провело із ним частковий розрахунок, в цілому суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, ч.1 п.1 ст. 198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2009 року у справі №2а-3179/09 без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.І. Богаченко

Суддя В.М. Багрій

Суддя Б.М. Старунський

Повний текст виготовлений 17.10.2011 року.