Справа № 398/1110/15-а(2-а/398/107/15)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
12 жовтня 2015 року справа № 398/1110/15-а(2-а/398/107/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.07.2015 р. в справі № 398/1110/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Олександрія та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Олександрія та Олександрійському районі Кіровоградської області (далі УПФУ) про визнання протиправними дій з відмови у переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника після смерті чоловіка ОСОБА_2 , зобов`язання призначити, нарахувати та виплачувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служи, та деяких інших осіб», починаючи з 21.01.2015 р. довічно. В обґрунтування позову зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 у період з 31 серпня 1944 р. по 22 квітня 1946 р. працював як особа вільного найму в 21-й пересувній залізнично-дорожній авіаремонтній майстерні (військова частина п/п №74403), яка входила до складу діючої армії, і отримав поранення. Згідно з актом судово-медичного обстеження № 71 від 05.02.1997 р. на момент огляду у ОСОБА_2 виявлені рубцеві зміни у тім`яній та потиличній області голови, які могли виникнути внаслідок осколкових вогнепальних поранень, мають значний термін давності і можуть відповідати періоду Великої Вітчизняної війни. 18.06.1997 р. ОСОБА_2 встановлена 2 група інвалідності безстроково, причина інвалідності - інвалід війни. За життя ОСОБА_2 мав статус ветерана війни як учасник бойових дій та інвалід війни, що підтверджується відповідним посвідченням. Відповідно до ст. 29, ч.1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач має право перейти на пенсію в разі втрати годувальника. Відповідачем відмовлено у переведенні на даний вид пенсії.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.07.2015 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач не має. В період з 31 серпня 1944 р. по 22 квітня 1946 р. ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, а був вільнонайманою особою. Статтями 1-2, 29-31 Закону визначено коло осіб, на яких розповсюджується дія цього Закону, яке є вичерпним. Право на пенсію на підставі положень цього Закону чоловік позивача не мав і за життя такий вид пенсії він не отримував. ОСОБА_2 був визнаний інвалідом війни та користувався пільгами, передбаченими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», отримував доплату до пенсії як учасник бойових дій та інвалід війни з огляду на те, що учасниками бойових дій визнаються особи вільнонайманого складу Збройних Сил.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв`язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є вдовою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період з 31 серпня 1944 р. по 22 квітня 1946 р. ОСОБА_2 працював як особа вільного найму в 21 пересувній залізнично-дорожній авіаремонтній майстерні військової частини № НОМЕР_1 , яка згідно з довідкою Олександрійського об`єднаного міського військового комісаріату в період з 8 лютого 1944 р. по 9 травня 1945 р. входила до складу діючої армії, звільнений за власним бажанням. З 18 жовтня 1950 р. по 14 жовтня 1954 р. ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах.

18.06.1997 р. ОСОБА_2 встановлена 1 група інвалідності як інваліду війни безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АБ № 074605. За життя ОСОБА_2 мав статус інваліда Великої Вітчизняної війни, отримував пенсію за віком та доплату до пенсії як учасник та інвалід війни відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

21.01.2015 р. позивач звернулася з заявою до відповідача про переведення її на пенсію в разі втрати годувальника. Відповідачем відмовлено в такому переведенні листом від 29.01.2015 р. у зв`язку з відсутністю підстав для переведення на пенсію згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, а був вільнонайманою особою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності відмови позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період з 31 серпня 1944 р. по 22 квітня 1946 р. ОСОБА_2 працював як особа вільного найму в 21 пересувній залізнично-дорожній авіаремонтній майстерні військової частини № НОМЕР_1 , яка згідно з довідкою Олександрійського об`єднаного міського військового комісаріату в період з 8 лютого 1944 р. по 9 травня 1945 р. входила до складу діючої армії, звільнений за власним бажанням. З 18 жовтня 1950 р. по 14 жовтня 1954 р. ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах.

18.06.1997 р. ОСОБА_2 встановлена 2 група інвалідності як інваліду війни безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АБ № 074605. За життя ОСОБА_2 мав статус інваліда Великої Вітчизняної війни, отримував пенсію за віком, призначену за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та доплату до пенсії як учасник та інвалід війни відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач є отримувачем пенсії, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21.01.2015 р. позивач звернулася до УПФУ із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Розпорядженням УПФУ № 13174 від 22.01.2015 р. відмовлено позивачу у переводі на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Листом від 29.01.2015 р. позивача повідомлено про відсутність у неї права на отримання пенсії за вказаним Законом, оскільки ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, а був вільнонайманою особою.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-12), статтями 1-2 та 3 якого визначено коло осіб, які мають право на призначення пенсії за цім Законом.

Так, відповідно до ст. 1-2 цього Закону № 2262-12 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;

б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках.

За приписами статті 3 цього Закону умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на:

а) партизанів і підпільників, визнаних такими законодавством України, які не займали командні посади, та членів їх сімей;

б) робітників і службовців відповідних категорій, що визначаються Кабінетом Міністрів України, які стали інвалідами у зв`язку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на військовій службі в період Великої Вітчизняної війни чи на роботі у районах воєнних дій (на прифронтових ділянках залізниць, спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз, аеродромів тощо), і членів їх сімей;

в) громадян, які стали інвалідами у зв`язку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням у винищувальних батальйонах, взводах і загонах захисту народу, та членів їх сімей;

г) військовозобов`язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей;

д) працівників воєнізованої охорони, які не підлягають державному соціальному страхуванню, та членів їх сімей.

Згідно зі ст. 6 Закону № 2262-12 сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст. 29 Закону № 2262-12 пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Як встановлено ч. 1 ст. 30 цього Закону право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Послідовний аналіз зазначених правових норм дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що право на пенсію у разі втрати годувальника за Законом № 2262-12 мають право непрацездатні члени сім`ї особи, якщо така особа мала право на пенсію за цим Законом або отримувала пенсію саме за цим Законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що померлий чоловік позивача ОСОБА_2 не отримував пенсію за Законом № 2262-12, за життя отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Більш того, ОСОБА_2 не мав права на отримання пенсії за Законом № 2262-12, оскільки не належав до числа осіб, визначених ст. ст. 1-2 та 3 цього Закону.

Посилання суду першої інстанції на приписи п. «б» ч. 1 ст. 3 Закону № 2262-12 щодо того, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на робітників і службовців відповідних категорій, що визначаються Кабінетом Міністрів України, які стали інвалідами у зв`язку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на військовій службі в період Великої Вітчизняної війни чи на роботі у районах воєнних дій (на прифронтових ділянках залізниць, спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз, аеродромів тощо), і членів їх сімей, є безпідставним.

Дана норма поширює дію Закону № 2262-12 щодо пенсійного забезпечення на робітників і службовців, категорії яких визначаються Кабінетом Міністрів України, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного саме з перебуванням на військовій службі в період Великої Вітчизняної війни чи на роботі у районах воєнних дій. Оскільки ОСОБА_2 не перебував на військовій службі в період Великої Вітчизняної війни, а був особою, яка працювала по вільному найму, приписи даної правової норми не поширюються на ОСОБА_2 .

Відтак, оскільки чоловік позивача не мав права на призначення пенсії за Законом № 2262-12, не отримував пенсію за цим Законом, позивач не має права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за Законом № 2262-12.

Той факт, що чоловік позивача отримав поранення в період Великої Вітчизняної війни, був визнаний інвалідом війни та користувався пільгами, передбаченими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не свідчить про наявність права у ОСОБА_2 на пенсію за Законом № 2262-12, відповідно, не дає підстав для призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника за Законом № 2262-12.

Відтак, висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника є помилковим.

Оскільки відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.07.2015 р. в справі № 398/1110/15-а задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.07.2015 р. в справі № 398/1110/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Олександрія та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти в справі № 398/1110/15-а нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Олександрія та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко