Справа № 127/26297/14-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/22934/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.,
Леонтович К.Г.,
провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської Ради про визнання дій щодо виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому ніж прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років протиправними і зобов'язати здійснити перерахунок зазначеної допомоги з 01 квітня 2013 року до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Постановою Вінницького міського суду від 17 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги за період з 01.04.2013 року по 08.06.2014 року залишено без розгляду та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково: визнано протиправними дії департаменту соціальної політики Вінницької міської ради щодо відмови позивачу нарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, визначеному статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", починаючи з 09.06.2014 року та зобов'язано нарахувати та виплатити позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, визначеному статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", починаючи з 09.06.2014 року по день припинення права на такі виплати (01.01.2015 року). В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в період з 01 липня 2014 року до досягнення дитиною позивачки 3-х річного віку вимоги позивача на отримання допомоги в розмірі, не меншому прожиткового мінімуму не грунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому підстав для задоволення позову немає.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» (набув чинності з 01.01.2015 року) позивач втратила право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку в розмірі, передбаченому положеннями ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", проте до вступу в законну силу вказаного нормативно-правового акту позивач мала право на вказані виплати.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працювала спеціалістом 1-ї категорії сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Вінницького районного відділу УМВС України у Вінницькій області.

Позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_5, що підтверджується наявною в справі копією свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції.

У зв'язку з народженням дитини позивачці за місцем роботи було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 квітня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Починаючи з 1 квітня 2013р позивачці, як застрахованій особі Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради було призначено допомогу по догляду за дитиною в сумі 130 грн. відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

За період з 01 квітня 2013 року по 30 червня 2014 року позивач отримала 1950 грн. допомоги з розрахунку 130 грн. щомісячно.

Позивач вважає, що даний розмір допомоги суперечить вимогам закону і що при його обчисленні слід керуватись не Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» відповідно до якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень статті 42 Закону України від «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення у період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період цієї відпустки. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину.

Статтею 43 зазначеного Закону передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами.

Зокрема, статтею 43 цього Закону було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням". Зокрема, змінами до статті 13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" , а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не містить будь-яких положень щодо розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" або делегування повноважень по визначенню такого розміру Кабінету Міністрів України.

Законом України від 27.03.2014 р. № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» виключено вид соціальної допомоги, який передбачено Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», але положення вказаного Закону № 1166-VІІ не стосувалися допомоги, яка виплачується застрахованим особам та передбачена Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Отже, позивач як особа, яка є застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у відповідності до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" у розмірі, що не є меншим прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача з приводу зобов'язання здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до трьох років підлягають задоволенню за період починаючи з 09 червня 2014 року (враховуючи дату звернення до суду із позовом - 09 грудня 2014 року), у розмірі передбаченому ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Разом з тим, 28 грудня 2014 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» №77-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням".

Таким чином, оскільки закон, положеннями якого передбачалося право ОСОБА_4 на отримання допомоги в розмірі не меншому прожиткового мінімуму, встановленого законом, втратив чинність з 01 січня 2015 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги щодо здійснення перерахунку підлягають задоволенню за період з 09 червня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225-229 КАС України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 229, 230, 231 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України, у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: