Справа № 22-а-25605/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Категорія 90 30.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

ЗО листопада 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судці: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Оношко Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2009 рік, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, просив суд зобовязати УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області виплатити на його користь недоотриману суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2010 року позов задоволено.

Визнано бездіяльність УСЗН Білоцерківської міської ради щодо перерахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 5-х мінімальних заробітних плат відповідно ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобовязано управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_2 одноразову грошову допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 5 -х мінімальних заробітних плат, виходячи з мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги.

Відповідач, не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, у звязку із чим спір вирішений невірно.

Заслухавши судцю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не піддягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії 2 групи, що підтверджується копією чорнобильського посвідчення та довідкою МСЕК.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи має виплачуватись ^щорічна допомога на оздоровлення у розмірі пятьох мінімальних заробітних плат.

Судом першої інстанції було встановлено, що щорічна одноразова допомога на оздоровлення позивачем була отримана за 2009 рік -в розмірі 120,00 грн., що підтверджено відповідною довідкою.

Позивач, оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала державну допомогу значно нижчу, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

а» При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року "Про

щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

суперечить ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи

місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб,

що передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом

прав.

Також, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою

встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом

Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами

державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм

власності.

Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього

Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається

лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне

страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір,

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про

застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України,

постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної

Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування,

накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають

оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не

відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і

свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є

основним обов'язком держави (сг.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх

зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Виходячи з засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами, а також враховуючи,

що згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і

громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п. 60) при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов

правильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої

інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, рішення суду ухвалена з додержанням

норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не

встановлено.

Керуючись ст. ст. 195,197-198,200,205,206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області

залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2010

року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ч. 5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржено до

Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: