Справа № 813/3542/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 876/6732/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області та Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФ) звернулося до суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області (далі - ГУЮ) та Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області у якому просило визнати дії державного виконавця протиправними при винесенні постанови про накладення штрафу від 18.04.2014 ВП №41376403 (далі - Постанова) та скасувати таку.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що спірна Постанова винесена державним виконавцем протиправно, оскільки ним подавалися обґрунтовані пояснення причин неможливості виконання судового рішення, однак такі безпідставно не були прийняті до уваги. Крім того, вказує, що ним подавалась заяви щодо відкладення виконавчих дій, прохання до УДВС звернутися із заявою про роз'яснення судового рішення та витребування необхідних довідок, а також оскаржено рішення суду, яке підлягало виконанню, що однак не взято ним до уваги.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі №813/3542/14 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ГУПФ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві та вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що виконавчий лист не був виконаний позивачем з поважних причин, а відтак накладення штрафу було безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець діяв на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством, а позивачем протиправності його рішень, дій чи бездіяльності не доведено належними доказами.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Предметом даної справи є оскарження постанови відповідача, як органу державної влади про накладення штрафу за невиконання без поважних причин виконавчого листа №464/5824/13-а виданого Сихівським районним судом м.Львова 03.12.2013 (далі - Виконавчий лист) у справі про перерахунок та виплату пенсії.

Апеляційний суд зазначає, що адміністративні справи з приводу оскарження постанов державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу в ході виконання ними ухвалених місцевими загальними судами як адміністративними рішень, предметно підсудні цим судам. Вказане також підтверджено у п.9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3.

Тому, суду першої інстанції слід було враховувати, що розглядуваний спір предметно підсудний Сихівському районному суду м.Львова як адміністративному.

Зважаючи на це, апеляційний суд зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене неповноважним судом.

Відповідно до п.4 ст.202 КАС України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по справі є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Стосовно вирішення справи по суті, слід зазначити наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі Виконавчого листа державним виконавцем винесено постанову від 17.01.2014 ВП №41376403 про відкриття виконавчого провадження (далі - Постанова-2, а.с.11), якою зобов'язано ГУПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв'язку із зміною розміру посадового окладу з 1200грн до 1460грн, з 01.09.2008 з урахуванням сплачених сум, а також нарахувати та виплатити йому щомісячну грошову винагороду у розмірі 20% грошового забезпечення з 01.04.2013 та 40% грошового забезпечення з 01.09.2013, та надано строк для добровільного виконання рішення до 24.01.2014.

18.04.2014 державним виконавцем у зв'язку з невиконанням ГУПФ рішення без поважних причин та у встановлений строк, винесено Постанову, якою накладено на позивача штраф в розмірі 1020грн.

Не погодившись із таким рішенням відповідача ГУПФ звернулось до суду із цим адміністративним позовом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-ХІV).

Відповідно до ст.11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.13 ч.3 цієї статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст.25 Закону №606-ХІV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.27 Закону №606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 75 Закону №606-ХІV передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до ст.89 Закону №606-ХІV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Із вищенаведеного вбачається, що Законом №606-ХІV та зокрема ст.75 цього Закону чітко передбачено дії які повинен вчинити державний виконавець при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії.

При цьому із змісту статтей 75 та 89 Закону №606-ХІV чітко вбачається, що накладення штрафу на боржника можливе лише в разі невиконання ним саме без поважних причин, у встановлений державним виконавцем строк рішення.

Поважними причинами відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що не уможливлювали виконання рішення суду.

Проаналізувавши доводи апелянта, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави невиконання ним рішення суду були дійсно поважними.

Так, Постановою-2 позивачу було надано строк для добровільного виконання до 24.01.2014, однак така надійшла до ГУПФ лише 23.01.2014, у зв'язку із чим на звернення позивача державним виконавцем відповідно до постанови від 05.02.2014 було відкладено провадження виконавчих дій до 13.02.2014. Однак, вказана постанова також надійшла до позивача лише 12.02.2014.

Більше того, державний виконавець постановою від 05.02.2014 виправив помилку у Постанові-2 щодо допуску до негайного виконання постанови суду в межах платежу за один місяць. Така постанова отримана ГУПФ лише 12.02.2014.

Тобто, фактично позивачем пропущено строк для добровільного виконання рішення встановленого державним виконавцем від незалежних від нього причин, враховуючи при цьому, що після виправлення описки в силу вимог ст.75 Закону №606-ХІV його виконання повинно було бути перевірено не пізніше наступного робочого дня.

Також, слід врахувати, що згідно «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, документи для призначення та проведення перерахунку пенсій подаються до органів Пенсійного фонду України уповноваженими структурними підрозділами міністерств та відомств, на які покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії документів.

Відтак, враховуючи, що у пенсійній справі ОСОБА_1 немає необхідної довідки уповноваженого органу позивачу було дійсно ускладнено виконання судового рішення.

Саме з цією метою, ГУПФ звернувся до державного виконавця з клопотанням про звернення до суду за роз'ясненням його рішення, оскільки таке є незрозумілим в частині того, на підставі яких документів слід провести перерахунок пенсії, а також щодо нарахування та виплати винагороди, яку пенсійні органи не виплачують.

Проте, відповідачем вказані обставини жодним чином не були взяті до уваги, а також не враховано, що судове рішення на підставі якого було видано Виконавчий документ оскаржено позивачем. В подальшому ж, воно було скасовано згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року.

Слід звернути увагу також на те, що судом першої інстанції жодним чином не враховано ту обставину, що позивач оскаржив Постанову-2.

Так, відповідно до постанови Сихівського районного суду м.Львова від 10 листопада 2014 року у справі №464/1351/14-а, яка набрала законної сили, Постанову-2 скасовано як таку, що прийнята державним виконавцем протиправно.

Тому, враховуючи, що Постанова прийнята відповідачем у зв'язку із невиконанням ГУПФ у встановлений Постановою-2 строк для самостійного виконання рішення, а остання визнана судом протиправною та скасована, застосування штрафу до позивача на її підставі є необґрунтованим.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог ГУПФ щодо визнання протиправними та скасування Постанови.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання дій державного виконавця при винесенні Постанови протиправними, то апеляційний суд вважає такі безпідставними, оскільки належним способом захисту прав ГУПФ у даному випадку є визнання протиправною та скасування Постанови, оскільки при наданні оцінки правомірності такої, суд одночасно зазначає і про порушення вчинені при її прийнятті відповідними службовими особами.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про накладення штрафу від 18 квітня 2014 року ВП №41376403.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 12 жовтня 2015 року.