Справа № 12891/12/2070
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2015 р. м. Київ К/800/22242/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової служби у Харківській області, треті особи: Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та змінити формулювання причин звільнення з органів податкової служби; зобов'язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 39144 грн. 56 коп. та середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 13 листопада 1981 року по 14 березня 2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 14 березня 2000 року по 30 грудня 2005 року - в органах податкової міліції.

При звільненні як з з органів внутрішніх справ, так і з податкової міліції ОСОБА_4 не була виплачена грошова допомога, передбачена ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на час звільнення позивача зі служби в органах податкової міліції у грудні 2005 року він не мав права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», оскільки при першому звільненні, тобто при звільненні з органів внутрішніх справ у березні 2000 року, набув права на отримання одноразової допомоги. Зазначену допомогу позивач не отримав у зв'язку з тим, що не звертався до департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрішніх справ України.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на Законі.

Так, ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (у редакції, чинній на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ) було передбачено, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (у редакції, чинній на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ), (далі - Постанова № 393) передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Однак, встановивши, що 14 березня 2000 року позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ на підставі п. «ж» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (за власним бажанням), суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не з'ясували чи набув позивач права на грошову допомогу, передбачену Постановою № 393 при звільненні з органів внутрішніх справ, оскільки обов'язковою умовою для отримання вказаної допомоги було звільнення з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах).

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 КАС України у мотивувальній частині постанови зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з частиною 1 статті 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Європейський суд з прав людини у пунктах 23 та 25 Рішення "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Всупереч вищенаведеним вимогам, суди як першої, так і апеляційної інстанцій, дійшовши висновку про необґрунтованість позовних вимог, належним чином не перевірили доводів позивача про те, що грошова допомога при звільненні з органів внутрішніх справ йому не нараховувалась та не виплачувалась, а надані Міністерством внутрішніх справ України довідка (а.с. 60 т.1) та листи (а.с. 79, 86 т.1) містять суперечливу інформацію щодо цього (у довідці зазначено, що позивач у березні 2000 року отримав одноразову матеріальну допомогу в сумі 775 грн., а в листах вказано, що ОСОБА_4 на підставі Постанови № 393 була нарахована вихідна допомога в сумі 775 грн., яку він не отримав у зв'язку з тим, що не звертався за її отриманням), до того ж, нарахування вказаної допомоги повинно підтверджуватись не листками чи довідками, а відповідними фінансовими документами чи грошовим атестатом, та не навели в судових рішенням мотивів, за якими відхилили ці доводи.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, ухвалені в даній справі, Вищий адміністративний суд в ухвалі від 30 жовтня 2012 року зазначив, що судові рішення в частині позовних вимог про виплату одноразової грошової допомоги ухвалені на підставі неповно з'ясованих обставин справи. Зокрема, що судами не з'ясовано, чи набув позивач при звільненні з органів внутрішніх справ (тобто при першому звільненні) права на пенсійне забезпечення за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та чи виникло у ОСОБА_4 право на отримання допомоги на підставі ст.9 цього Закону при звільненні з органів податкової служби; та достовірно не встановлено коли саме ОСОБА_4 було нараховано грошову допомогу при звільненні з внутрішніх справ та не спростовано його доводи про те, що про нарахування цієї допомоги він дізнався лише в судовому засіданні при розгляді даної справи.

Проте рішення судів першої та апеляційної інстанції не містять висновків щодо вищенаведених обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вищенаведених норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк