Справа № 805/4344/15-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/4344/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 р. Справа № 805/4344/15-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом державного підприємства «Артемсіль»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував безпідставністю висновків фіскального органу, викладених в акті камеральної перевірки № 6/28-03-47/00379790 від 21 січня 2015 року про порушення пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на суму ПДВ за жовтень 2014 року в розмірі 554908,75 гривень та від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту на суму ПДВ за жовтень 2014 року в розмірі 554908,75 гривень, а також завищено бюджетне відшкодування ПДВ за листопад 2014 року в розмірі 554908,75 гривень, яке підлягає зменшенню.

Сутність порушень, визначених при проведенні камеральної перевірки полягає у тому, що податкові накладні, виписані контрагентами позивача – ДП «Донецька залізниця», КП Компанія «Вода Донбасу», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», ТОВ «Донбаська продовольча компанія» виключені зі складу податкового кредиту ДП «Артемсіль» через не відображення у складі податкових зобов’язань постачальника товарів, послуг. Таке порушення при формуванні податкового кредиту в розмірі 554908,75 гривень у жовтні 2015 року призвело, на думку фіскального органу, до завищення позитивного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту з ПДВ у декларації за жовтень 2014 року на ту ж суму та завищення бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2014 року.

Позивач зазначає, що податкові накладні, надані його постачальниками послуг ДП «Донецька залізниця», КП Компанія «Вода Донбасу», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», ТОВ «Донбаська продовольча компанія» та включені ним до складу податкового кредиту у жовтні 2014 року виписані у відповідності до приписів статті 201 Податкового кодексу України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних.

Факт отримання ДП «Артемсіль» товарів, послуг підтверджується договорами та первинними документами до них документами про сплату послуг.

Таким чином, фіскальний орган дійшов висновку про безпідставність включення позивачем сум податкового кредиту через не декларування його контрагентами сум податкових зобов’язань з ПДВ за жовтень 2014 року та не визнав податковими документами включені до складу податкового кредиту податкові накладні, виписані ДП «Донецька залізниця», КП Компанія «Вода Донбасу», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», ТОВ «Донбаська продовольча компанія».

Відповідач у судове засідання не з’явився, проте через канцелярію суду надав письмові заперечення від 06 жовтня 2015 року. Зазначає, що у разі не відображення даних податкової накладної в податкових зобов’язаннях продавця, така податкова накладна не є податковим документом та не дає покупцю права на податковий кредит. Статус податкового документу податкова накладна набирає в момент відображення її даних в податкових зобов’язаннях контрагента. Вважає, що законодавцем передбачено, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з ПДВ є фактичне надходження сум до бюджету. З зазначених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також представником відповідача надано через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за умов відсутності представників інспекції.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в письмовому провадженні у відповідності до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Артемсіль» є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з кодом 00379790, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том 2, а.с. 79-80).

Позивач перебуває на податковому обліку у Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС, про що зазначено у витягу з Єдиного державного юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том 2, а.с. 80 зв. бік).

Позивач є платником податку на додану вартість, що доведено свідоцтвом платника ПДВ № 100319296 (том 2, а.с. 81).

Фахівцями Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено камеральну перевірку державного підприємства «Артемсіль» задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, про що складено акт від 21 січня 2015 року № 6/28-03-47/00379790 (том 1, а.с. 195-205).

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на суму ПДВ за жовтень 2014 року в розмірі 554908,75 гривень, порушення п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту на суму ПДВ за жовтень 2014 року в розмірі 554908,75 гривень та порушення пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 , п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2014 року в розмірі 554908,75 гривень, яке підлягає зменшенню (том 1, а.с.204).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі – ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За приписами п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 ст. 187 ПК України)

Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.6 ст. 198 ПК України, порушення якого також вказано у акті перевірки, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом, з тим, в акті перевірки не зазначено, що спірні податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто, цей факт не є спірною обставиною, а лише вказано, що податковий кредит позивача не підтверджено податковими накладними виключно через не декларування контрагентами-постачальниками - ДП «Донецька залізниця», КП Компанія «Вода Донбасу», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», ТОВ «Донбаська продовольча компанія» об’єкта оподаткування та податкових зобов’язань з ПДВ за жовтень 2014 року (том 1, а.с. 198-199).

Слід зазначити, що три зазначені контрагенти позивача значиться на обліку у податкових інспекціях, розташованих у місті Донецьку, а ТОВ «Донбаська продовольча компанія» у м. Єнакієве, які знаходяться у зоні проведення АТО, на території, тимчасово не підконтрольній Україні. Отже, можливо факт перереєстрації фіскальних органів та підприємства на територію, підконтрольну Україні вплинув на порушення податкового законодавства з боку вказаного підприємства, і в подальшому дане порушення буде усунуте.

Крім того, позивачем у якості доказу наведеного вище надано сертифікати Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили у ДП «Донецька залізниця», КП Компанія «Вода Донбасу», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», що надають право платнику податків відстрочити надання податкової звітності (том 1. а.с. 69-70, 81-82, 134-135).

При цьому, спірним питанням даної справи є не факт декларування чи не декларування контрагентом позивача своїх податкових зобов’язань з ПДВ, а наявність у позивача права на формування складу податкового кредиту з ПДВ у випадку недекларування податкових зобов’язань з боку його постачальника.

В пункті 3.5 акту перевірки зазначено, що аналізом результатів опрацювання податкової декларації за звітні (податкові) періоди, починаючи з періоду за наслідками якого виникло від’ємне значення різниці між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту до періоду, у якому заявлене бюджетне відшкодування ПДВ встановлено від’ємне значення за даними перевірки у жовтні 2014 року в сумі 1360910, 00 гривень, у листопаді 2014 року в сумі 3830661, 00 гривень, а також не підтверджене бюджетне відшкодування в сумі 554908,75 гривень (том 1, а.с. 198).

Отже, відповідач фактично не визнав податкові накладні, виписані зазначеним вище постачальником послуг, який в порушення пп.14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України, п.185.1 ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 203.1 ст. 203 ПК України не задекларував об’єкт оподаткування та податкові зобов’язання у жовтні 2014 року.

Суд зауважує, що посилань на проведення зустрічних звірок стосовно контрагентів позивача - ДП «Донецька залізниця», КП Компанія «Вода Донбасу», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», ТОВ «Донбаська продовольча компанія» акт перевірки не містить.

Таким чином, правомірність формування податкового кредиту позивача фіскальним органом встановлена, зокрема, шляхом співставлення податкових зобов’язань його контрагентів шляхом опрацювання даних АІС «Податковий блок».

Сторонами також не спростовується факт отримання позивачем податкових накладних від ДП «Донецька залізниця», КП Компанія «Вода Донбасу», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», ТОВ «Донбаська продовольча компанія» на суму ПДВ 554908,75 гривень, та які було включено до складу податкового кредиту у жовтні 2014 року. В акті перевірки не зазначено, що зазначеними постачальниками послуг та товарів порушено порядок заповнення податкових накладних чи вони не зареєстровані в ЄРПН.

Відповідач фактично виключив зі складу податкового кредиту позивача за жовтень 2014 року суми ПДВ з причин не декларування та несплати контрагентом його податкових зобов’язань, про що прямо зазначив у акті (том 1, а.с.202).

В пункті 3 акту камеральної перевірки наведено дані декларації позивача з ПДВ за жовтень-листопад 2014 року.

Сума від’ємного значення різниці між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2014 року у розмірі 1360910,00 гривень відображено відповідно у рядку 22 декларацій з ПДВ у спірному періоді, про що зазначено в пункті 3.1 акту перевірки (том 1, а.с. 197).

Переліку спірних податкових накладних, виписаних ДП «Донецька залізниця», КП Компанія «Вода Донбасу», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», ТОВ «Донбаська продовольча компанія», які не визнані фіскальним органом як податкові документи на загальну суму ПДВ у розмірі 554908,75 гривень не наведено у акті перевірки.

На виконання вказаного договору постачальником послуг було складено калькуляції вартості послуг (том 1, а.с. 136-165), виписано 19 податкових накладних у жовтні 2014 року (том 1, а.с. 115-133) та сплачено за отримані послуги платіжними дорученнями також у жовтні 2014 року (том 1, а.с. 104-114).

Також, між позивачем (замовник) та ДП «Донецька залізниця» в особі Артемівської дистанції сигналізації та зв’язку 07 грудня 2009 року було укладено договір № 1, предметом якого є надання послуг з користування місцевим телефонними зв’язком (том 1, а.с. 101-102).

На виконання вказаного договору сторонами булу складено акт приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2014 року на суму 190, 45 гривень, у тому числі ПДВ – 31,74 гривень (том 1, а.с. 99), податкову накладну від 20 жовтня 2014 року (том 1, а.с. 103), акт-рахунок від 06 жовтня 2014 року (том 1, а.с. 100). Платіжним дорученням від 20 жовтня 2014 року позивач розрахувався за надані послуги зв’язку (том 1, а.с. 98).

Також, між позивачем (покупець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (продавець) 29 січня 2014 року було укладено договір № 12/01-07-8, предметом якого є зріджений газ у кількості 200 балонів за ціною 240,35 гривень (том 1, а.с. 94). До вказаного договору було укладено три додаткові угоди (том 1, а.с. 95-97).

Крім того, між зазначеними вище сторонами 01 грудня 2012 року було укладено договір № 08-004/2012-2013/175-19 на розподіл природного газу (том 1, а.с. 75-77).

На виконання вказаних договорів ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» виписано податкові накладні, віднесені позивачем до складу податкового кредиту у жовтні 2014 року (том 1, а.с. 90, 63, 74), акт приймання-передачі (том 1, а.с. 73), накладні (том 1, а.с. 84, 89), товарно-транспортні накладні (том 1, а.с. 85,91). Платіжними дорученнями від 03 та 11 листопада 2014 року позивач розрахувався з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (том 1, а.с. 80, 93).

Також між позивачем (споживач) та КП Компанія «Вода Донбасу» (виробник) 25 грудня 2013 року було укладено договір № 819-Ч/152-19 на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (том 1, а.с. 55-57). Постачальником у жовтні 2014 року було виписано шість податкових накладних (том 1, а.с. 51-53, 61, 64, 67), акти приймання-здачі (том 1, а.с. 43, 63). Платіжними дорученнями від 14, 27 та 07 жовтня 2014 року позивач розрахувався з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за надані послуги (том 1, а.с. 48-50).

Платіжними дорученнями від 02, 14 та 31 жовтня 2014 року позивач розрахувався з ТОВ «Донбаська продуктова компанія» за отримане молоко (том 1, а.с. 25, 32, 36).

Проте, всі описані вище судом податкові накладні не визнані податковими документами з посиланням на пункт 198.6 статті 198 ПК України саме через не декларування контрагентом позивача його податкових зобов’язань .

Як зазначає в акті камеральної перевірки відповідач, згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними, не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Позивачем також надано витяг з ЄРПН про реєстрацію спірних податкових накладних в реєстрі (том 2, а.с. 49-52).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України визначає податкову накладну, як єдиний документ, який підтверджує суми податкового кредиту і на підставі якого платник податків має право формувати податковий кредит. При цьому, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від факту декларування та сплати контрагентом його зобов’язань.

Податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит у жовтні 2015 року, виписані контрагентами, які на момент спірних правовідносин були зареєстровані платниками ПДВ, що не спростовано в акті камеральної перевірки відповідачем та зареєстровані в ЄРПН.

Стаття 8 КАС України передбачає принцип верховенства права при здійсненні адміністративного судочинства. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного платника податків, у випадку за неправомірні дії іншого платника податків підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов’язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Європейський суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом. Аналогічні положення містяться й в Конституції України.

Крім того, первинними документами, наданими позивачем підтверджено правомірність виписаних спірних податкових накладних, а отже, позбавлення позивача права на формування податкового кредиту у жовтні 2014 року та відшкодування ПДВ у листопаді 2014 року є протиправним.

З огляду вище викладене, на підставі положень Податкового кодексу України, ст.ст. 8 - 11, 40, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС на користь державного підприємства «Артемсіль» (код ЄДР 00379790) судові витрати з судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова прийнята в нарадчій кімнаті 15 жовтня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Голубова Л.Б.