Справа № 826/9540/15
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9540/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В. Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю. Доценку О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Алден-Вет» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2015 року Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі Фонд або позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Алдент-Вет» (далі Товариство або відповідач), у якому просило стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі 9 964 грн. 57 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем всупереч Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не виконано 4-х відсоткового нормативу призначеного для працевлаштування інвалідів, в зв'язку з чим до останнього було застосовано адміністративно-господарська санкція та пеня.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування постанови Фонд посилається на те, що подання звітності до центрів зайнятості передбачено законодавчо і не звільняє підприємство від обов'язку працевлаштування інвалідів або сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання 4 відсоткового нормативу працевлаштування інвалідів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання та перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2015 року Товариство подало до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 по формі №10-ПІ, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично за рік становить - 12, з них середньооблікова кількість штатних працівників, якім відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1.

Фондом за результатами перевірки звіту зроблено висновок, що відповідачем не виконано 4-х відсоткового нормативу, призначеного для працевлаштування інвалідів, як це передбачено статтею 19 Закону України № 875-ХІІ від 21.03.1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На підставі викладеного позивач розрахував суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та звернувся до суду із позовом про їх стягнення разом з пенею.

За розрахунком Фонду розмір адміністративно-господарських санкцій, що підлягає стягненню з Товариства, становить 9 964 грн. 57 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з відсутності в діях відповідача складу правопорушення, за вчинення якого Законом України №875-ХІІ від 21.03.1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із частиною 1 статті 18 Законом України №875-ХІІ від 21.03.1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон № 875-ХІІ) забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Отже, стаття 18 Закону № 875-ХІІ не встановлює правил, за якими Товариство було б зобов'язане самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ зобов'язання підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 18-1 Закону № 875-ХІІ передбачено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно із частиною 3 статті 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць відповідно до змісту частини 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону № 875-ХІІ до виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, може бути зараховано забезпечення роботою інвалідів на підприємствах, в організаціях громадських організацій інвалідів шляхом створення господарських об'єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.

Статтею 20 Закону № 875-ХІІ встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Таким чином, законодавство України покладає обов'язок працевлаштування інвалідів на орган державної влади з питань праці та соціальної політики, орган місцевого самоврядування та громадські організації інвалідів за умови створення робочих місць для інвалідів та інформування зазначених органів з метою їх працевлаштування.

Відповідно до загальних положень Інструкції щодо заповнення форми звітності № 3-ПН, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року, підприємства, установи й організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форми власності та господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі надавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

Таким чином, за своїм змістом звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Згідно із Постановою Верховного Суду України від 2 лютого 2010 року, що ухвалена у справі за № 10/03, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів роботодавці повідомляють територіальні відділення Фонду соціального захисту інвалідів згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форми звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкцію щодо заповнення форми звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» № 42 від 10.02.2007 року щороку до 1 березня, наступного після звітного періоду. Такий звіт подається або надсилається рекомендованим листом за місцем державної реєстрації роботодавця відповідному відділенню Фонду.

Звіт форми № 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік був поданий відповідачем Фонду, що позивачем не заперечується у позовній заяві.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено судом першої інстанції, відповідачем подавалася звітність за формою №3-ПН до Київського міського центру зайнятості на протязі 2014 року, зокрема, 03.04.2014 року. У вказаному звіті містяться відомості щодо відкритих вакансій у кількості, що відповідає встановленим нормам Закону 875-XII. Разом з тим, в матеріалах справи наявний лист №07-2278 від 20.05.2015 року Печерського районного центру зайнятості, де зазначено, що протягом 2014 року безробітні з числа інвалідів, що перебували на обліку в Печерському районному центрі зайнятості, зокрема, до ТОВ «Алден-Вет» не направлялися.

Той факт, що звіт за формою №3-ПН Товариством подавався не кожного місяця, а з врахуванням наявних (відкритих) вакансій, суд першої інстанції вірно зазначив, що Законом №875-XII не встановлено обов'язку підприємства подавати звітність «Інформація про попит на робочу силі (вакансії) по формі №3-ПН кожного місяця.

Як вже зазначалось вище, відповідач створив робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформував орган зайнятості населення про наявність вільних вакансій та звертався до нього з проханням про працевлаштування інвалідів.

Позивач не навів суду жодного факту, що відповідач відмовив інваліду у працевлаштуванні з мотивів інвалідності, відсутні такі відомості також і в матеріалах справи.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що на відповідача направлені інваліди не були працевлаштовані, або їм було відмовлено у працевлаштуванні на вакантні посади.

Отже, відповідачем були виконані всі вимоги чинного законодавства щодо визначення кількості й створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування центру зайнятості, чим спростовуються доводи позивача про вину відповідача та правомірність застосування штрафних санкцій, передбачених 20 Закону № 875-ХІІ.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зроблені у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

.

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.