Справа № 668/6974/13-а (2а/668/244/13)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ К/800/41453/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Дар'ївської виправної колонії № 10 Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Дар'ївської виправної колонії № 10 Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (далі - Колонія) в якому просив зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні (далі спірні - кошти) у відповідності з вимогами частини 2 статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і абзацу 4 пункту 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Закон № 2262-XII і Порядок, в редакції спірного періоду)

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що відмова Колонії у нарахуванні і виплаті спірних коштів не ґрунтується на вимогах закону, призводить до порушення його прав, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 16 жовтня 2013 року, позов задоволено, зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу спірних коштів.

Оскаржуваною постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відповідач, відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті спірних коштів, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що позивач проходив службу в Державній пенітенціарній службі України з 21 липня 2000 року по 14 травня 2012 року безперервно.

Наказом від 10 травня 2012 року ОСОБА_4 звільнено з посади чергового помічника начальника Колонії в запас Збройних Сил України за власним бажанням у званні старшого лейтенанта.

Вислуга років позивача склала, у календарному обчисленні - 13 років 2 місяці 8 днів, а у пільговому - 19 років 2 місяці 19 днів.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначає Закон № 2262-XII.

У відповідності до пункту «б» частини 1 статті 2 цього Закону право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

В свою чергу, частиною 2 статті 9 Закону № 2262-XII передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічні положення містить абзац 4 пункту 10 Порядку де зазначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з тим, вищевказаний пункт Порядку не пов'язує право особи рядового і начальницького складу органів Державної кримінально-виконавчої служби на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з правом на пенсію, на відміну від частини 2 статті 9 Закону № 2262-XII.

Однак, колегія суддів, зважаючи на приписи частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає, що у даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосувати саме норму Закону № 2262-XII, який має вищу юридичну силу, а не пункт Порядку.

Таким чином, виходячи зі змісту частини 2 статті 9 Закону № 2262-XII, право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні мають лише ті особи, які набули право на пенсію згідно Закону № 2262-XII.

Стаття 1 Закону № 2262-XII встановлює види пенсійного забезпечення, якими є: довічна пенсія за вислугу років, пенсія по інвалідності, а також пенсія в разі втрати годувальника.

Як правильно встановлено апеляційним судом, позивач не набув права на жодний вид пенсійного забезпечення, передбаченого Законом № 2262-XII, а тому і не має права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, його рішення відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало