Справа № 805/1255/15-а
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Олішевська В.В.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року справа №805/1255/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Жаботинської С.В., суддів Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Корадо А.А., за участю представників позивача за довіреністю Іванової О.В., Гуревича Р.Г., Ботнова М.О., представників відповідача за довіреністю Куриги О.І., Курганової М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомплектенерго» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі № 805/1255/15-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомплектенерго» до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.01.2015 року № про нарахування суми грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 258215 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 129107 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.01.2015 року відповідача про нарахування суми грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 258 215 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 129 107 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки акту перевірки є помилковими, оскільки не відповідають фактичним обставинам в результаті неповного з'ясування усіх обставин та невірного тлумачення умов укладеного договору, та чинного законодавства України. Вказує на те, що податкові зобов'язання та податковий кредит сформовані строго у відповідності до діючого податкового законодавства України та підтверджуються підтверджується первинними документами.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що первинними документами, наданими позивачем, не підтверджено реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, а саме придбання товару, його транспортування та зберігання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з підстав зазначених у позові, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, вважають, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, надали заперечення на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивача зареєстровано в якості юридичної особи та включено до ЄДРПОУ за № 33771757, він перебуває на обліку у відповідача та є платником податку на додану вартість ( т. 1 а.с. 63-65).

Відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання податкового законодавства при формуванні позивачем податкового кредиту та податкового зобов'язання з податку на додану вартість під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «Гетьман» за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року. За результатами даної перевірки складено акт № 597/22/33771757 від 19.12.2014 року.

Відповідно до висновків акту перевірки від 19.12.2014 року № 597/22/33771757 встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями, а саме занижено суму податку на додану вартість до сплати на загальну суму 258214,56 грн. в результаті завищення податкового кредиту за липень 2014 р. 258214,56 грн. ( а.с. т. 1 а.с. 14-43).

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки 19.01.2015 року направив поштою на адресу податкового органу заперечення на акт. Зазначені заперечення отримані уповноваженою особою відповідача 21.01.2015 року ( т. 1 а.с. 73-74).

22.01.2015 р. на підставі висновків акту перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення рішення № відповідно до якого збільшено суму основного зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 258215 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 129107 грн., яке направлено на адресу позивача поштою та вручено 27.01.2015 року, що позивачем не заперечується.

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.3. ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2014 року між позивачем, який є покупцем, та ТОВ «Гетьман», яке є постачальником, укладено договір поставки № 701, предметом якого є наступне: постачальник зобов'язується поставити у власність покупця товар на суму 15429287, 37 грн., а покупець зобов'язується прийняти цей товар та сплатити його вартість у строк та на умовах, викладених у цьому договорі (т. 1 а.с. 81-83).

Згідно п. 2 договору постачання, кількість та номенклатура товару зазначаються у рахунку - фактурі до цього договору. Якість товару повинна відповідати діючим виданням ДУСТ, технічним умовам на товар, який зазначений у специфікаціях та підтверджуватися сертифікатом якості.

Згідно п. 3 вищезазначеного договору визначено, що оплата вартості товару здійснюється у два етапа: 1 - після підписання даного договору, покупець здійснює передплату в розмірі 50% від вартості постачання товару, в продовж 7 банківських днів на розрахунковий рахунок постачальника, з моменту надання рахунку постачальником; 2 - останні 50% покупець сплачує після надання рахунку та підписання акту приймання - передачі поставленого товару, впродовж 7 банківських днів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно п. 11.1 договору, договір від 01.07.2014 року діє до 31.12.2012 року. Якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення дії договору не заявляє про розірвання договору, то договір вважається пролонгованим на наступний рік на тих же самих умовах.

На підтвердження виконання вищевказаного договору позивачем надані наступні документи: рахунки - фактури за період з 01.07.2014 р. по 05.07.2014 р. на загальну суму 1549287,36 грн. (т. 1 арк. 122-147), накладні за період з 01.07.2014 р. по 05.07.2014 р. на загальну суму 1549287,36 грн. (т. 1 арк. 148-173) та податкові накладні за період з 01.07.2014 р. по 05.07.2014 р. на суму 1549287,36 грн. (т. 1 арк. 84-109).

05.01.2011 року між ТОВ "Інвесткомплектенерго" - замовник та ФОП ОСОБА_8 - перевізник укладено договір транспортно - експедиційних послуг ( т. 2 а.с. 48).

Згідно умов вищезазначеного договору п. 2.3 перевізник приймає заявлені до перевозки вантажи та забезпечує їх доставку строго відповідно до маршруту та в строки, визначені замовником.

Відповідно до п. 5.2 договору, оплата послуг здійснюється замовником на підставі рахунків перевізника в продовж 3-х робочих днів з моменту надання перевізником рахунку. Виконання послуг по даному договору підтверджується підписанням сторонами акту, який підписується не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним (п. 5.4 договору).

Товар поставлений відповідно до товарно - транспортних накладних № 0701/1 від 01.07.2014 р. на суму 299772 грн., № 0702/1 від 02.07.2014 р. на суму 295750,32 грн., № 0703/1 від 03.07.2014 р. на суму 298507,92 грн., № 0704/1 від 04.07.2014 р. на суму 357487,20 грн., № 0705/1 від 05.07.2014 р. на суму 297769,92 грн. (т.с. 2 арк. 38-47).

Згідно вищезазначених товарно - транспортних накладних перевізником зазначено - ФОП ОСОБА_8, замовник - ТОВ "Інвесткомплектенерго" м. Артемівськ Донецька область, вантажовідправник - ТОВ "Гетьман" м. Київ, вантажоодержувач - ТОВ "Інвесткомплектенерго" м. Артемівськ Донецька область.

Оплата транспортно-експедеційних послуг, згідно договору від 05.01.2011 року, здійснювалась на підставі рахунку - фактури № 0103 від 01.03.2014 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 4235 від 18.07.2014 року, № 4428 від 03.10.2014 року, № 4527 від 26 листопада 2014 року, № 4509 від 18 листопада та № 4576 від 23 грудня 2014 року ( т. 2 а.с. 50-55).

Згідно посилань відповідача, щодо неможливості перевезення за один рейс вантажу загальною вагою, яка перевищує вантажопідйомність автомобілю, а саме 5 тон, який знаходиться у власності ОСОБА_8 та яким здійснювались перевезення товару, колегія суддів зазначає наступне.

01.07.2014 р. між ТОВ "Інвесткомплектенерго" м. Артемівськ Донецька область - поклажедавець та ТОВ "Променерготех" м. Боярка Київська область - зберігач укладено договір зберігання № 12 від 01.07.2014 р. ( т. 1 а.с. 110-112).

Згідно умов договору, зберігач зобов'язаний зберігати та повернути збережений предмет зберігання (майно) який передано йому на зберігання.

Згідно п. 3.2 договору, зберігання майно приймається та передається у відповідності до додатку 1 до цього договору.

Строк зберігання з 01.07.2014 р. по 31.12.2014 р.

Відповідно до п. 3.2 договору зберігання, складено додаток № 1 - специфікація № 1 від 01.07.2014 р. на суму 609873 грн. (т. 1 а.с. 113).

На підтвердження виконання зазначеного договору укладено акти приймання -передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання (т. 2 а.с. 172-176).

Матеріали справи містять довідку про відвантаження товару, накладні, довіреності, рахунки-фактури та письмові пояснення автоперевізника ФОП ОСОБА_8 ( т. 2 а.с. 143, т. 2 а.с. 63, а.с. 116-121, а.с. 130-132).

Крім того, згідно пояснень представника позивача у суді першої інстанції оплата по договору зберігання позивачем не здійснювалась у зв'язку з тим, що ТОВ "Променерготех" має заборгованість перед ТОВ "Інвесткомплектенерго" за поставлений йому товар. За усною домовленістю між сторонами по договору зберігання було прийнято спільне рішення здійснити оплату за зберігання товару після повної оплати за товар ТОВ "Променерготех".

З апеляційної скарги позивача вбачається, що рішення про часткове залишення товару в м. Боярці було прийнято після складення товарно-транспортних накладних, у зв'язку з чим останнім було вирішено не вносити відповідних змін до них.

Разом з тим, згідно рахунку-фактури № 0206/1 від 6 лютого 2015 року позивач поставив ПАТ «Електро»: затискач ЗА 211 у кількості 2000 шт., затискач проколюючий ЗП 1-1 у кількості 5000 шт., затискач ЗА 511 у кількості 500 шт., затискач ЗА 412 у кількості 300 шт., затискач ПС 1-1 у кількості 1000 шт., трансформатор ТПЛ -10 у кількості 2 шт., ізолятор ШФ 20 у кількості 600 шт., ізолятор ПС 70300 шт., розрядник РВО-10 у кількості 50 шт., гайка М-14 у кількості 60 кг., роз'єднувач РЛНД 10/400 у кількості 10 шт. усього на суму 692 904, 00 грн. Вказане підтверджується накладною № 02006/1 від 6 лютого 2015 року та податковою накладною від 6 лютого 2015 року № 3 ( т. 3 а.с. 75-78).

Відповідно до рахунку - фактури № 0518/1 від 18 травня 2015 року позивач поставив ТОВ «Променерготех» - РЛНДЗ 10/400 у кількості 4 шт. на суму 9600,00 грн, що підтверджується накладною № 0520/1 від 20 травня 2015 року, податковою накладною від 20 травня 2015 року № 17 та довіреністю № 25 від 20 травня 2015 року ( т. 3 а.с. 79-83).

У відповідності до рахунку - фактури № 0630/7 від 30 червня 2015 року позивач поставив ТОВ «Променерготех» ізолятор ШФ 20 у кількості 150 шт., роз'єднувач РЛНДЗ 10/400 у кількості 3 шт. на суму 17 136,00 грн., що підтверджується накладною № 0630/5 від 1 липня 2015 року № 11 та податковою накладною № 0630/7 ( т. 3 а.с. 84-87).

Даними обставинами підтверджено, що частина придбаного товару по договору постачання № 709 від 01.07.2014 р. було відвантажено на склад зберігача за адресою Київська область, м. Боярка, вул. Магістральна, 4.

Як вбачається з матеріалів справи та акту перевірки позивачем сплачено за отриманий товар по договору постачання № 701 від 01.07.2014 р. згідно платіжних доручень від 01.09.2014 р., 09.09.2014 р., 12.09.2014 р., 15.09.2014 р., 17.09.2014 р., 26.09.2014 р. та 01.10.2014 р. на загальну суму - 1514000 грн. ( т. 2 а.с. 177-183).

Колегія суддів зазначає, що під час проведення перевірки договір зберігання та документи, які мають до нього відношення, податковому органу не надавались, однак дані документи не вимагались посадовими особами відповідача (т. 2 а.с. 140).

З приводу недоліків товарно-транспортних накладних, на які постилається відповідач, колегія суддів зауважує, що не зазначення чи неповне зазначення у товарно-транспортній накладній певних реквізитів є формальними порушеннями порядку заповнення такої накладної і не можуть бути підставою для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, оскільки ТТН не є підставою для нарахування податкового кредиту. За таких обставин, зважаючи, що товарно-транспортна накладна - це документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, колегія суддів вважає, що недоліки заповнення товарно-транспортної накладної, а також не надання позивачу сертифікатів якості на товар не спростовують наявності у позивача права на формування податкового кредиту за наявності належним чином виданої податкової накладної та інших первинних документів, які підтверджують реальність виконання господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України на позивача не покладено обов'язку при формуванні податкового кредиту (зобов'язання) здійснювати контроль та перевірку за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету, і в подальшому за можливі дії порушника.

Колегія суддів зазначає, що позиція податкового органу також суперечить принципу індивідуалізації відповідальності, закріпленому у частині другій статті 61 Конституції України, коли один суб'єкт господарювання звільнений від відповідальності за дії або бездіяльність іншого суб'єкта господарювання.

Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності знайшов своє відображення в Постановах Верховного Суду України від 06.04.2004 року у справі 8/140, від 29.10.2010 року у справі № 21-14-а10, від 31.01.2010 у справі № 21-47а-10.

Наведена правова позиція суду цілком узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява N 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що якщо національні органи влади за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним із сплатою ПДВ, який нараховується з операції в ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовує заходи відповідальності до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, що перебував поза контролем такого отримувача та відносно якого у останнього не було засобів відстеження та забезпечення виконання зобов'язань, то органи влади виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

З огляду на реальний характер операцій з придбання товарів з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно сформував податковий кредит, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № від 22.01.2015 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 258 215 грн. та за штрафні (фінансові) санкції у розмірі 129 107 грн.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомплектенерго» - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі № 805/1255/15-а - скасувати.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № від 22.01.2015 року про нарахування суми грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 258215 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 129 107 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення у повному обсязі.

Постанова у повному обсязі виготовлена 7 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя С.В.Жаботинська

Судді І.А.Васильєва

Е.Г.Казначеєв