Справа № 809/1992/15
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 р. Справа № 876/9319/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано - Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано - Франківській області на постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року у адміністративній справі №809/1992/15 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Івано - Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.04.2015 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 20.04.2015 року та вимоги про сплату боргу №Ф- від 20.04.2015 року.

Постановою Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року позов задоволено повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 20.04.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання фізичні особі - підприємцю ОСОБА_2 в розмірі 6 640,30 грн. Скасовано рішення Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 20.04.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання фізичні особі - підприємцю ОСОБА_2 в розмірі 15 361,34 грн. Скасовано вимогу про сплату боргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 20.04.2015 року №Ф- по недоїмці зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування фізичні особі - підприємцю ОСОБА_2 в розмірі 15 361,34 грн.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином буди повідомлені про дату судового засідання. Позивач представив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. На підставі п.п 20.1.4 п 20.1 ст. 20, ст. 77, п.82.1 ст. 82 глави 8 Податкового Кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до наказу про проведення планової виїзної перевірки № 209 від 20 лютого 2015 року та направлення від 06 березня 2015 року за № 00000263, виданого ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано - Франківській області, старшим державним ревізором - інспектором відділу контролю - перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3, у період з 10 березня 2015 року по 23 березня 2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

За наслідками проведення перевірки 30 березня 2015 року складений акт про результати документальної планової виїзної перевірки за № 1339/09-15-17-01-09/НОМЕР_1, якою були виявлені порушення ФОП ОСОБА_2 вимог п.п.138.1, ст.138, п.167.1 ст.167, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, який відніс до складу валових витрат, які пов'язані із використанням вантажного автомобіля, а саме: вартість придбання запасних частин, придбання шин, технічного обслуговування, які не пов'язані з його господарською діяльністю, що призвело до завищення суми витрат підприємницької діяльності, і складає 44265,43 грн., в тому числі за 2013 рік на суму - 29492,91 грн., за 2014 рік на суму - 14772,53 грн. та порушення ч.1, ч.3 сґ.7, ч.11 ст. 8, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдино внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», і складає 15361,34 грн., в тому числі за 2013 рік на суму - 10234,07 грн., за 2014 рік на суму-5127,27 грн.

Допущені позивачем порушення вимог Податкового Кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на думку Івано-Франківської ДПІ, призвели до безпідставного збільшення валових витрат підприємницької діяльності, на суму 44265,43 грн. в тому числі за 2013 рік на суму 29492,91 грн., за 2014 рік на суму - 14772,53 грн., та заниженню суми податкових зобов'язань з податку та доходи фізичних осіб, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в розмірі 6640,30 грн. - за основним платежем, в тому числі за 2013 рік на суму - 4423,90 грн., за 2014 рік - 2216,40 грн., та 1660,10 грн. - за штрафними санкціями, що у свою чергу викликало недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 15361,34 грн. - за основним платежем, в тому числі за 2013 рік на суму - 10234,07 грн., за 2014 рік - 5127,27 грн., та 1279,76 грн. - за штрафними санкціями. Тому перевіркою встановлено необхідність донарахування ФОП ОСОБА_2 податку на доходи фізичних осіб в розмірі 8300,40 грн.,- та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 16641,10 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що висновок податкового органу про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат вартість поліпшення основних фондів, є невірним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

30 жовтня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна Донбас Реалізація» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір поставки транспортного засобу за №18.

Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору поставки, ТзОВ «Україна Донбас Реалізація» передається у власність ФОП ОСОБА_2 автомобіль марки КРАЗ, модель 65055, в кількості 1 (одна) одиниця, на підставі п. п. 2.1.- 2.5 Договору, проведено їх повну оплату, про що внесено записи до Книги обліку доходів і витрат суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 Серія НОМЕР_2 реєстраційний №4055, що велася у період з 05. 09.2000 року по 29.12.2005 року.

Контролюючий орган, за наслідками проведення попередніх документальних планових виїзних перевірок, не заперечує як з приводу правомірності та законності укладання договору поставки транспортного засобу, так і з приводу здійснення оплати його вартості.

Відповідно до Конституції України та ЦК України закріплено право приватної власності (статті 41 та 325 відповідно).

Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи (ст.325 ЦК України).

Таким чином, суб'єктом права власності законодавством визнається фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичної особи, і, водночас, не відокремлюється такий суб'єкт права власності як фізична особа - підприємець.

Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкт права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч.2 ст.128 ГК України та ч.1 ст.52 ЦК України), отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Таким чином, майно має реєструватися за фізичною особою.

В силу норм ч.1 ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до пункту 6 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Згідно пп.14.1.139 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України термін «особа» для цілей розділу V цього Кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Отже, не зважаючи на те, що транспортні засоби придбаваються фізичними особами - підприємцями, право власності реєструється виключно за фізичними особами, відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст. 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 ПК п.14.1 ст. 14 України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Використання позивачем транспортного засобу у господарській діяльності підтверджується наступними доказами: договором купівлі-продажу транспортного засобу, який був укладений саме за участі фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, а не фізичної особи; транспортний засіб, придбано на підставі договору поставки, було передано Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна Донбас Реалізація» саме фізичній особі - підприємцю; розрахунки з оплати вартості транспортного засобу із Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна Донбас Реалізація» були здійснені саме фізичною особою підприємцем ОСОБА_2, а не фізичною особою, про що свідчать записи внесені до Книги обліку доходів і витрат суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, серія НОМЕР_2 реєстраційний № 4055, що велася у період з 05.09.2000 року по 29.12.2005 року.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 не одержував ліцензії на перевезення, так як використовує придбаний транспортний засіб для перевезення сировини та матеріалів для власного виробництва, тобто використовує транспортний засіб виключно для власних потреб і не надає послуг з автоперевезень, тому немає необхідності в отриманні ліцензії при перевезенні сировини та продукції власного виробництва. Причому цей виняток поширюється як на перевезення вантажів у межах підприємства або між структурними підрозділами підприємства, так і на доставку такої продукції покупцю (листи Держкомпідприємництва від 11.03.2004 року №1434, від 27.09.2004 року №6585, від 17.07.2003 року № 4- 41-452 - 1362 / 4256 і від 06.08.2001року №4 - 451-1328/4889).

У акті про результати документальної податкової перевірки Розділ II Описова частина, п. 1. Загальні положення, п.п. 1.26 податковим інспектором підтверджується факт транспортування товарно - матеріальних цінностей власним транспортом ФОП ОСОБА_2 саме - вантажним автомобілем КРАЗ 65055.

Оскільки, транспортний засіб, що було придбано ФОП - ОСОБА_2 та зареєстровано як за фізичною особою, вважається і власністю фізичної особи - підприємця, виходячи зі змісту положення п. п. 14.1.138 п. 14.1. ст. 14 ПК України та ч.3 ст. 139 ГК України, вантажний автомобіль КРАЗ 65055 відноситься до основних фондів засобів фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

З урахуванням наведеного вище, доводи апелянта про те, що транспортний засіб, який перебуває у приватній власності фізичної особи, не може вважатися основними фондами суб'єкта господарювання - фізичної особи, мотивуючи лише тим, що право приватної власності належить фізичній особі, а не фізичній особі підприємцю - є безпідставними.

Згідно частини г) пункту 138.8.5 ПКУ до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Згідно частини в) пункту 138.10.2 ПКУ до складу адміністративних витрат включаються зокрема витрати на утримання основних засобів, а також амортизація.

Таким чином, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів (в цьому випадку це витрати на придбання запасних частин, технічне обслуговування та ремонт автомобіля) цілком і повністю відносяться до загальновиробничих або адміністративних витрат (в залежності від того, для чого використовується автомобіль). Ці витрати є складовою витрат операційної діяльності.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання пально-мастильних матеріалів. Отже, висновок податкового органу про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат вартість поліпшення основних фондів, є невірним.

Згідно пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат.

Частиною 3. ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства і надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Позивач веде бухгалтерський облік балансової вартості основних фондів та при перевірці надавалися таблиці щоквартального нарахування амортизації, інвентарні картки основних засобів, типові акти Ф № 03-1 та акти прийому - передачі виконаних ремонтних робіт.

Таким чином, відповідачем не доведено та не спростовано тих обставин, що запасні частини, деталі, агрегати та комплектуючі, які були придбані та призначені для транспортного засобу КРАЗ 65055 не були використані позивачем у своїй господарській діяльності, що свідчило б про неможливість віднесення суми оплати вартості таких товарів, до витрат виробництва.

Доказами, які в сукупності свідчать про придбання позивачем вказаного вище майна є видаткові накладні та розрахункові документи - а саме - банківські виписки про оплату їх вартості на користь постачальників товарів.

В подальшому, позивач використав в оподаткованих операціях в межах своєї господарської діяльності придбані запчастини та паливно-мастильні матеріали під час експлуатації транспортного засобу КРАЗ 65055, про що у сукупності свідчать акти списання матеріалів та паливно-мастильних речовин, шляхові листи за період що перевірявся, кожен із яких є первинним документом, що фіксує факт здійснення господарської операції.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання пально-мастильних матеріалів.

Отже, висновок податкового органу про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат вартість поліпшення основних фондів, є невірним.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що висновки перевірки є безпідставними, та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення № від 20.04.2015 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 20.04.2015 року є протиправними, та як наслідок є протиправною та підлягає скасуванню вимога про сплату боргу №Ф- від 20.04.2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано - Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано - Франківській області - залишити без задоволення, а постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року у адміністративній справі №809/1992/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 13.10.2015р.