Справа № 22-а/0690/7023/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/7023/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі (далі Пенсійний фонд) на постанову Лугинського районного суду від 14 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідачем їй проводиться виплата підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру у розмірі, що не відповідає двом мінімальним заробітним платам, згідно ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11), просила визнати дії відповідача неправомірними, стягнути на її користь 15310 грн. 00 коп. недоотриманих коштів за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року.

Постановою Лугинського районного суду від 14 липня 2010 року позов задоволено частково: дії відповідача визнані протиправними; зобовязано Пенсійний фонд провести нарахування та виплату позивачці підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченої ст. 39 Закону № 796-Х11, із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати з урахуванням фактично виплачених коштів по доплаті до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення за період з 21.01.2009 року по 31.12.2009 року; у решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд не врахував, що присуджені ним виплати фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду до таких не відносяться, Пенсійний фонд діяв у правовому полі, судом не враховані положення ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2009 рік. Крім того, апелянт вказує, що Пенсійний фонд не є належним відповідачем у справі.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення (постанова КМУ від 23.07.1991 р. № 106) і протягом спірного періоду отримувала через Пенсійний фонд підвищення до пенсії у розмірі 10.50 грн. (а.с.7).

Згідно ст. 39 Закону № 796-Х11 пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, підвищуються на дві мінімальні заробітні плати.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції з урахуванням положень ст. 39 Закону № 796-Х11 дійшов вірного висновку про необхідність відновлення порушених прав позивача у межах строку звернення до суду.

Заперечення Пенсійного фонду щодо виплати ним коштів у розмірах, передбачених постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року є безпідставними, оскільки положення Закону № 796-Х11 мають пріоритетне значення над постановами уряду.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, яких не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 39 Закону № 796-Х11, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України також є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення "Про Пенсійний фонд України", затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

Безпідставними колегією суддів визнаються і доводи апелянта щодо неврахування судом положень ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2009 рік. Так, вище вказаною статтею бюджетного закону надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Зазначена норма діяла протягом 2009 бюджетного року, проте Кабінетом Міністрів України жодного нормативного акту на виконання вище вказаної статті Закону прийнято не було.

За таких обставин, коли судове рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі залишити без задоволення, а постанову Лугинського районного суду від 14 липня 2010 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді