Справа № К/9991/53610/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/53610/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2011р. та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про становлення вислуги років для виходу на пенсію, перерахування і стягнення грошового утримання та надбавок при проходженні служби за період з 13.12.1989р. по 31.12.2008р., стягнення моральної шкоди.

Постановою Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2011р., яка залишена без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011р., у задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалені судами рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 13.12.1989р. по 31.12.2008р.

Наказом Придніпровського управління внутрішніх справ на транспорті МВС УРСР №90л/с від 14.12.1989р. позивач з 13.12.1989р. прийнятий на посаду міліціонера приймальника-розподільника ЛВ на станції Керч.

Наказом Придніпровського управління внутрішніх справ на транспорті МВС УРСР №48 л/с від 01.07.1991р. позивача звільнено з посади міліціонера приймальника-розпорядника ЛВ на станції Керч та призначено міліціонером ЛПМ на станції Феодосія.

Станом на 31.12.2008р. вислуга років позивача становить 25 років 6 місяців 20 днів.

З 01.01.2009р. позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до статей 12-13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Пенсія призначена на підставі грошового атестату, де були вказані всі встановлені види грошового забезпечення на момент звільнення, а також на підставі довідки про додаткові види грошового забезпечення (надбавка за виконання особливо важливих завдань, премій) за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що згідно послужного списку позивач проходив службу на посаді міліціонера приймальника-розподільника ЛВ на станції Керч з 13.12.1989р. по 01.07.1991р. і вказаний період зараховано йому до пільгового стажу.

В частині зарахування періоду до грудня 1997 року в задоволенні позову відмовлено, оскільки докази роботи позивача у цей період на посаді міліціонера приймальника-розподільника ЛВ на станції Керч не надані. Такі доводи позивача спростовані, зокрема, рапортом від 14.01.1993р. про звільнення, рапортом від 17.02.1994р. про відзив рапорта про звільнення, послужним списком, який відповідає наказам про прийом на службу та переведення позивача, поданням про зняття дисциплінарного стягення від 03.03.1995р. та від 18.04.1995р.

Щодо недоотримання позивачем грошового утримання та інших надбавок, то суди виходили з того, що розрахунок з позивачем було проведено в повному обсязі. Копіями особових карток грошового забезпечення підтверджується факт нарахування та виплати позивачу надбавок за роботу у нічний час на підставі наданих табелів обліку роботи співробітників у нічний час.

Документів для нарахування компенсації за роботу у понаднормовий час, зокрема, накази про залучення до служби у понаднормовий час, графіки чергувань, табелі з відміткою відпрацьованих годин, до фінансового органу від позивача не надходило.

Крім того, відповідно до особової картки грошового забезпечення в лютому-березні 1990 року з позивача були утримані кошти за малосімейність. В листопаді 1990 року після надання копії свідоцтва про народження дитини утримана сума повернута позивачу.

Щодо компенсації за неотриманий продовольчий пайок, то відповідно до Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" призупинено чинність частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них. У зв'язку з цим Міністерством оборони України припинено видавання військовослужбовцям продовольчих пайків та компенсацій замість них.

З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що протягом 1989-1991 років позивач працював на посаді міліціонера приймальника-розподільника ЛВ на станції Керч, вказаний період включений до пільгового стажу, грошове утримання та інші надбавки при проходженні служби виплачені йому в повному обсязі, а тому суди обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2011р. та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський