Справа № 2а-0870/5080/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/53361/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною Запорізької митниці на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.09.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014р. у справі № 2а-0870/5080/11 за позовом ВАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до Запорізької митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» звернулось з позовом до Запорізької митниці, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про визначення митної вартості товарів за №112000006/2011/000366/1 від 02.03.2011р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом №07-02-09-24/3700 від 23.05.2011р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.09.2013р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014р., позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької №112000006/2011/000366/1 від 02.03.2011 про визначення митної вартості товару. В іншій частині позову відмовлено.

На постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.09.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014р. надійшла касаційна скарга Запорізької митниці, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ВАТ «Запоріжсталь» 01.01.2011р. укладено Контракт купівлі-продажу №ВП.1323.37515.11.06И з Компанією «Veraco Intertrading Ltd» (Великобританія), як постачальником коксу кам'яновугільного доменного на умовах DAF (кордон Польщі/України, прикордонні станції Ізов/Хрубешов), кількість, скорочений технічний опис та позначення якого перелічені в специфікаціях до Контракту

Для проведення митного оформлення поставленого за вищевказаним Контрактом товару ВАТ «Запоріжсталь» до Запорізької митниці 23.02.2011 подана вантажна митна декларація №112030000/2011/005445 (форма МД-2), яку прийнято до митного оформлення, про що свідчить проставлений на ВМД штамп «Під митним контролем». У ВМД №112030000/2011/005445 від 23.02.2011 товар декларантом визначений як: «Кокс грубий доменний кам'яновугільний фракція 25-80мм».

Згідно графи 43 вказаної ВМД позивачем зазначено метод визначення митної вартості за ціною угоди (перший метод), передбачений ст.ст. 266, 267 Митного кодексу України.

При поданні зазначеної ВМД, відповідно до даних форми МД-6, позивачем задекларовані наступні документи: рахунки-фактури №20 від 14.02.2011, №21 від 15.02.2011, з вартістю коксу грубого кам'яновугільного доменного 325 дол. США за тону; висновки по контролю якості №PGL/TC/DEW/49А/11, №PGL/TC/DEW/52А/11; сертифікати походження №PL/MF/AE 0014247 від 05.01.2011; ДМВ-1 (декларація мінної вартості) до ВМД №112030000/2011/005445 від 23.02.2011; інвойси третьої особи №Р-043/14/2011 від 16.02.2011, Р-043/15/2011 від 18.02.2011; експортні декларації №MRN 11PL303030E00002701 від 18.02.2011, №MRN 11PL303030E00002538 від 16.02.2011; комерційні акти №1287, без номеру; лист технічного відділу ВАТ «Запоріжсталь» №9-11/1094950 від 15.10.2010 з роз'ясненнями, що кокс не є ливарним, а також з описом технічного принципу використання коксу; лист фірми «Veraco Intertrading Ltd» №37 від 23.02.2011 про відмову у наданні договору з третіми особами, оскільки уся ця інформація є комерційною таємницею та не розголошується; технічна специфікація виробника на кокс грубий кам'яновугільний доменний №195/99.

Запорізькою митницею від декларанта додатково витребувано: інформацію зовнішньоторговельних організацій про вартість товару та/або сировини; відповідну бухгалтерську документацію (бухгалтерські документи згідно яких товар було знято з обліку зі складу відправника товару); договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження митної вартості товарів. Декларантом на ДМВ-1 зроблено запис «Ознайомлений» 23.02.2011р.

Компанія «Veraco Intertrading Ltd.» своїм листом за вих.№V37 від 23.02.2011 повідомила, що надати договір з третіми особами, а також бухгалтерську документацію вона не має можливості, оскільки вказана інформація є комерційною таємницею. 02.03.2011р. на ДМВ-1 декларантом зроблено відповідний запис: договір з третіми особами та бухгалтерську документацію надати неможливо, інші документи надати на цей час неможливо.

02.03.2011р. митним органом прийнято «Рішення про визначення митної вартості товарів» №112000006/2011/000366/1 за третім методом. Підставою прийняття рішення визначено: «Відмова від подання декларантом додаткових документів, згідно ПКМУ від 20.12.2006р. №1766. Метод №1 неможливо застосувати в зв'язку із відмовою декларанта надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Застосування Методу №2 неможливо у зв'язку з відмінністю певних фізичних характеристик ст.268 МКУ. З декларантом проведено консультацію, за результатами якої прийнято рішення щодо коригування митної вартості за Методом №3. При визначенні митної вартості застосована наявна у митного органу інформація про вартість операції подібними товарами, які продаються на експорт в Україну і час експорту є максимально наближеним до нього (цінова база ЄАІС ДМСУ). ВМД №112030000/1/966 від 12.01.2011».

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України від 17.11.2002р. (далі - МК України) митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265 МК митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Колегія суддів дійшла висновку, що зі змісту норм пункту 14 Порядку декларування митної вартості товарів та частини четвертої статті 266 МК України убачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Разом з тим, витребувавши перелік додаткових документів, передбачених пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Також, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Крім того, колегія суддів вважає, що у разі незгоди Митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність дій Запорізької митниці щодо застосування третього методу визначення митної вартості товару.

Щодо посилання скаржника на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості подібних товарів, то самі по собі відомості згаданої системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Таким чином, на думку судів, у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Запорізької митниці відхилити, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.09.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: