Справа № 826/15857/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 жовтня 2015 року № 826/15857/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Пейпа трейд України»
доДержавної податкової інспекції у Дніпровського районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пейпа трейд Україна" (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 липня 2014 року № та від 03 липня 2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2015 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейпа трейд Україна» задоволено частково. Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, справу направлено на новий розгляд.

За результатом автоматичного розподілу, адміністративну справу № 826/15857/14 передано на розгляд судді Гарнику К.Ю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року адміністративну справу № 826/15857/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26 серпня 2015 року.

У судовому засіданні 14 вересня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Пейпа трейд Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю "Транслогистика" за період з 19 жовтня 2011 року по 28 березня 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Пейпа трейд Україна": пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 108 333,00 грн.; пункту 138.1, 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 102 917,00 грн..

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 16 червня 2014 року №41/26-53-22-01-21-37935318 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 03 липня 2014 року:

- № , яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 128 646,00 грн. у тому числі: 102 917,00 грн. - основний платіж, 25 729,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № , яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 135 416,00 грн. у тому числі: 108 333,00 грн. - основний платіж, 27 083,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

За результатом адміністративного оскарження, спірні податкові повідомлення - рішення залишені без змін, скарги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Пейпа трейд Україна" - без задоволення.

Позивач не погоджується з висновками Акта перевірки та прийнятими на його підставі податковим повідомленням - рішенням та податковою вимогою й мотивує позовні вимоги тим, що відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження нереальності господарських відносин між ним та ТОВ "Транслогистика".

Заперечення відповідача, співпадають з висновками акта від 16 червня 2014 року №41/26-53-22-01-21-37935318.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ "Транслогистика", обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Так матеріали справи свідчать, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Пейпа трейд Україна" (відправник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транслогистика" (перевізник) укладено типові договори перевезення вантажів автомобільним транспортом від 30.07.2013 № 412, від 31.07.2013 № 438, від 31.07.2013 № 439, відповідно до яких перевізник зобов'язується доставляти автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж з пункту відправлення до пункту призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник зобов'язується сплачувати за перевезення вантажну плату.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договорів перевезення вантажів автомобільним транспортом від 30.07.2013 №412, від 31.07.2013 №438, від 31.07.2013 №439; рахунків на оплату від 30.07.2013 №412, від 31.07.2013 №438, від 31.07.2013 №439; актів надання послуг від 30.07.2013 №412, від 31.07.2013 №438, від 31.07.2013 №439; податкових накладних від 30.07.2013 №412, від 31.07.2013 №438, від 31.07.2013 №439; платіжних доручень за відповідні періоди; товарно-транспортних накладних від 01.07.2013, від 02.07.2013, від 10.07.2013, від 11.07.2013, від 12.07.2013, від 16.07.2013, від 17.07.2013, від 23.07.2013, від 25.07.2013, від 26.07.2013, від 30.07.2013, 31.07.2013.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

З аналізу статті 198 Податкового кодексу України вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Як вбачається з обставин справи, позивач в податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевіряємий період в складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Транслогистика", у зв'язку з придбанням послуг перевезення.

Суд звертає увагу, що наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальником/продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі недоведенння реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Таким чином, право на податковий кредит з податку на додану вартість виникає в результаті придбання товарів і послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання повинна бути реальною, тобто повинна мати місце об'єктивна зміна складу активів платника податків.

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 липня 2014 року зауважено, що судам попередніх інстанцій, при вирішенні даної справи, слід звернути увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником податку були сформовані дані податкового обліку. При цьому, приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише сто вірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Частиною 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

За таких обставин, враховуючи вказаний висновок Вищого адміністративного суду України, суду необхідно встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ "Транслогистика", обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Транслогистика" вказано на акт державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 26.09.2013 №1313/26-55-22-01/38705720 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю "Транслогистика" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 26.06.2013 по 31.08.2013", відповідно до якого товариство відсутнє за своїм місцезнаходженням, створене з метою мінімалізації податкового навантаження третіх осіб через штучне формування останніми валових витрат та податкового кредиту, а відтак порушення фіскальних інтересів держави.

Згідно договорів від 30.07.2013 №412, від 31.07.2013 №438, від 31.07.2013 №439, перевезення вантажу виконується перевізником на підставі заявок від відправника; на підставі заявок оформляються рахунки, в яких фіксується вартість послуги; вантаж від відправника приймається на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних документів.

Разом з тим, Товариством з обмеженою відповідальністю "Пейпа трейд Україна" не надало суду жодної із заявок.

Також, позивачем не обґрунтовано доцільності укладання з товариством з обмеженою відповідальністю "Транслогистика" трьох однакових договорів перевезення вантажів автомобільним транспортом (від 30.07.2013 №412, від 31.07.2013 №438, від 31.07.2013 №439) з інтервалом один день.

Окрім того, необхідно звернути увагу, що договори були укладені 30.07.2013 та 31.07.2013, а товарно-транспортні накладні від 01.07.2013, від 02.07.2013, від 10.07.2013, від 11.07.2013, від 12.07.2013, від 16.07.2013, від 17.07.2013, від 23.07.2013, від 25.07.2013, від 26.07.2013, тобто товарно-транспортні накладні були видані раніше ніж укладені договори перевезення.

З рахунків на оплату від 30.07.2013 № 412, від 31.07.2013 №438, від 31.07.2013 №439 вбачається, що послуги транспортного перевезення вантажу коштували 220 000,00 грн., 214 000,00 грн., 216 000,00 грн. Зазначені суми покладено в дані податкового обліку позивача.

При цьому, згідно платіжних доручень позивач сплатив за транспортні послуги суми у розмірі 15 400,00 грн., 14 980,00 грн., 15 120,00 грн.

Слід зазначити, що заявлена позивачем вартість послуг із транспортного перевезення перевищує вартість товару, що перевозився.

Отже, позивачем не доведено суду економічної та ділової доцільності господарських взаємовідносин із товариством з обмеженою відповідальністю "Транслогистика".

Судом враховано, що засновник ТОВ «Транслогистика» ОСОБА_2 зареєстрував підприємство за винагороду і відношення його діяльності не має. Проте, як вбачається з матеріалів справи, всі договори перевезення вантажів. рахунки на оплату, податкові накладні та акти надання послуг підписані від імені ОСОБА_3, як директора ТОВ «Транслогистика» згідно Статуту підприємства.

За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків контролюючого орган про порушення пункту 138.1, 138.2 статті 138, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлень-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейпа трейд України» не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейпа трейд України» відмовити.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник