Справа № 2а-4892/09/2270
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2011-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 р. Справа № 65115/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Ніколіна В.В., Заверухи О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провалження в місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 2 липня 2009 року у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Камянець-Подільської обєднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и л а:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 30.04.2009 року звернулася в суд з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Камянець-Подільської обєднаної державної податкової інспекції Хмельницької області №/0 від 21.08.2008 року, №/1 від 10.11.2008 року, №/2 від 19.01.2009 року, №/3 від 31.03.2009 року, №/2 від 19.01.2009 року, №/3 від 31.03.2009 року, №/2 від 19.01.2009 року та № /3 від 31.03.2009 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що внаслідок перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 21.08.2008 року №/0 щодо суми податкового зобов'язання по податку з реклами в розмірі 3579,35 гривень (з них 179,35 гри. основного платежу та 3400,00 грн. штрафних санкцій), №/0 щодо суми податкового зобов'язання податку на доходи фізичних осіб в розмірі 3495,67 гривень та №/0 щодо суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 17353,00 гривень (з них 11002,00 грн. основного платежу та 6351,00 грн. штрафних санкцій).

За результатами розгляду її повторної скарги в адміністративному порядку, відповідачем було прийняті податкові повідомлення- рішення від 31.03.2009 року №/3 щодо суми податкового зобов'язання по податку з реклами в розмірі 3579,35 гри., №/3 щодо суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2484.43 грн. та №/3 щодо суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 12 743,00 грн. Позивач вважає помилковим висновок Кам'янець-Подільської ОДПІ щодо порушення нею вимог ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», так як нею не перевищено допустимий обсяг виручки від реалізації послуг, позаяк грошові кошти, отримані нею від реалізації туристичного продукту є транзитними і вона не має права власності на них, крім суми агентської винагороди, яка в свою чергу не перевищує встановлений допустимий обсяг виручки. Відповідно вона не зобов»язана була перейти на загальну систему оподаткування і платити ПДВ, а також податок з доходів фізичних осіб та реклами і за кур»єрську діяльність, яка не передбачена органом місцевого самоврядування.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 2 липня 2009 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Фізична особа підприємець ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 2 липня 2009 року скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що оскаржувана постанова не відповідає дійсним обставинам справи, винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як вона займалась агентською діяльністю, тобто комерційним посередництвом, яке згідно ч.1ст.296 Господарського кодексу України полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє.

Таким чином, агентський договір є різновидом договору-доручення, оскільки відповідно до частини першої ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Також цією статтею зазначено, що правочнн, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

З врахуванням вищевказаного, кошти, що надійшли скаржнику на виконання доручення туроператора, не є його власністю і тому при визначенні суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) для нарахування єдиного податку не включаються до бази оподаткування, оскільки є транзитними.

Тому для скаржника, яка здійснювала діяльність на підставі агентських договорів, в базу виручки для платника єдиного податку оподаткуванню повинна включатись тільки виручка від реалізації власних послуг, тобто агентська винагорода.

На погляд апелянта, загальний розмір винагороди за надання агентських послуг, яку вважає виручкою в розумінні Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», у 2007 році склала 351043,36 гривень, що сукупно із іншою виручкою від реалізації (22980,00 грн. виручки від реалізації рекламних послуг, 13692,52 грн. виручки від реалізації кур'єрських послуг, 1840,00 грн., виручки за надання секретарських послуг) становила 389555,88 грн., що в свою чергу, не перевищувало 500000,00 гривень.

Щодо податкового зобов 'язання з податку на додану вартість в розмірі 12370,50 грн. позивач вважає таке застосування вищевказаних норм законодавства помилковим, так як нею не було перевищено граничний розмір виручки (500000,00 грн.) і вона не порушила пп.2.3.1. п.2.3. ст.2, 2.3. Закону України «Про податок на додану вартість», то у неї не було підстав реєструватися платником ПДВ, і відповідно обов'язку нараховувати та сплачувати ПДВ, а також податок з доходів фізичних осіб та реклами і за кур»єрську діяльність, яка не передбачена органом місцевого самоврядування.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі - Указ) спрощена система оподаткування, обліку та звітності поширюється на фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або/та в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, згідно наведеної норми Указу, критеріями малого підприємництва для запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності є встановлені цією нормою межі середньооблікової чисельності працюючих у суб'єкта підприємницької діяльності осіб та обсягу річної виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована виконавчим комітетом Кам'янець-Подільської міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності без створення юридичної особи (Свідоцтво про державну реєстрацію №2 000396 від 30.09.2004 року), 21.10.2004 року взята на облік Кам'янець-Подільською об'єднаною державною податковою інспекцією як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) та перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності при сплаті єдиного податку.

За результатами проведеної Кам'янець-Подільською ОДПІ виїзної планової перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2005 року по 31.03.2008 року за порушенням чинного законодавства складено Акт № 31014703 від 08.08.2008 року, на основі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення

З матеріалів справи слідує, що позивачка у 2007 року знаходилась на спрощеній системі оподаткування та отримала дохід від реалізації послуг в сумі 556 216,08 гривень. Перевищення граничної суми виручки, на яку поширюється спрощена система оподаткування становить 56216,08 гривень.

Так, згідно агентських договорів на реалізацію туристичних послуг з ТОВ «ТЕЗ ТУР», ТОВ «ТУРТЕСС-ТРЕВЕЛ» та ТОВ «Вояж-тур» (туроператорами) вона здійснювала посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг як турагент, а кошти, отримані від реалізації продукту поступали на рахунок позивачки.

Відповідно до листа ДПА України від 28 січня 2008 року №1803/Г/17-0415 «Про спрощену систему оподаткування» сума, отримана суб'єктом підприємницької діяльності - платником єдиного податку за здійснення операцій з транспортного експедирування, яка включає в себе і суму винагороди, вважається виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) та, враховуючи положення Указу, не повинна перевищувати протягом календарного року 500 000 гривень.

Відповідно до ст.2 Указу, доходи отримані фізичною особою - платником єдиного податку від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до її сукупного оподаткованого доходу за підсумками звітного року. Тобто платник єдиного податку - фізична особа має право не включати до свого сукупного оподаткованого річного доходу обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік в сумі, що не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до ст.5 Указу у разі порушення вимог, встановлених ст.1 Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду. Таким чином, ОСОБА_1 зобов'язана була з І кварталу 2008 року перейти на загальну систему оподаткування та здати свідоцтво платника єдиного податку до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції, тобто обов'язок переходу на загальну систему оподаткування покладено саме на платника, а не на податковий орган.

Оскільки і винагорода турагента і грошові кошти за проданий товар туроператора отримані ПП ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), то, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про перевищення 500 тис. гривень є вірним, бо за змістом абз.5 п.1 Указу не має значення, що частина суми перерахована в подальшому іншій особі (туроператору) в межах агентського договору.

Відтак, якщо протягом календарного року фізична особа - платник єдиного податку одержує доходи від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), які перевищують граничний рівень встановлений для спрощеної системи, то такі доходи оподатковуються на загальних підставах згідно із Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» та Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Згідно ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» оподаткованим доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (в даному випадку - 56 216,08 грн.) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу (згідно первинних документів валові витрати в даному випадку становлять 39 653,23 грн.).

Не заслуговують на увагу також посилання апелянта на відсутність оподаткування кур»єрської діяльності, оскільки, якщо при виплаті такого доходу податковим агентом чи особою, яка не є податковим агентом, не було утримано податок з доходів фізичних осіб, то така фізична особа повинна подати річну податкову декларацію і зазначити в ній суму доходу, одержаного від провадження діяльності, не зазначеної у свідоцтві про сплату єдиного податку, та сплатити за неї податок з доходів фізичних осіб за встановленою ставкою.

Крім того, відповідно до п.9.3 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.12.1 Положення про реєстрацію платника податку на додану вартість не зареєстрована платником податку на додану вартість особа, яка, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та сплачуючи єдиний податок, перевищила обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, установленого ст. 1 Указу, зобов'язана подати до органу державної податкової служби заяву про реєстрацію платника податку на додану вартість, починаючи з першого числа того звітного періоду (кварталу), з якого такою особою здійснюється перехід на загальну систему оподаткування, обліку та звітності. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Згідно п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Оскільки позивачка за період з січня 2008 року по березень 2008 року (3 звітних періоди) не подавала податкові декларації з податку на додану вартість до податкового органу, то вона несе відповідальність, передбачену пп. 17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» , яким встановлено, що у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків, за підставами, викладеними у підпункті «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі 10 відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податного зобов'язання та не менше десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції також встановлено, що за період з 01.04.2005 року по 31.03.2008 року позивачка здійснювала розміщення зовнішньої реклами, за яку в порушення ст. ст..11, 18 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори та рішення XXI сесії Кам'янець-Подільської міської ради №1 від 27 квітня 2004 року не утримала та не перерахувала податок на рекламу в розмірі 179,35 грн. і не подала до податкової інспекції розрахунки податку з реклами за II - IV квартали 2005 року, І - IV квартали 2006 року та І - IV квартали 2007 року.

Таким чином, податковий орган при прийнятті оскаржуваних рішень, діяв на підставі , в межах та у спосіб, встановлений законом.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 2 липня 2009 року у справі №2а-4892/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.В. Ніколін

ОСОБА_3