Справа № 2а-71/2009
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/50542/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2009р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014р. у справі № 2-а-71/2009 за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, треті особи Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_5 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась з позовом, в якому, з урахуванням доповнення позовних вимог просила суд:

- скасування п. 5.19 рішення Виконкому від 20.02.1999 року № 37, щодо надання дозволу ОСОБА_6 на реконструкцію житлового будинку з влаштуванням мансардного поверху по АДРЕСА_2;

- зобов'язати Виконком вжити заходів до знесення мансардного поверху, що належить ОСОБА_5, або надати позивачці іншу квартиру.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2009 року у справі № 2а-71/2009 у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2011 року постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2009 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п. 5.19 рішення Виконкому від 20.02.1999 року № 37 щодо надання дозволу ОСОБА_6 на реконструкцію житлового будинку з влаштуванням мансардного поверху по АДРЕСА_2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.04.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2011 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання Виконкому вжити заходів до знесення мансардного поверху, що належить ОСОБА_5, або надати позивачці іншу квартиру скасовано, а справу у цій частині направлено до суду апеляційної інстанції для нового апеляційного розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014р. постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2009 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області вжити заходів до знесення мансардного поверху по АДРЕСА_2 залишено без змін.

На ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про її скасування та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до поданої ОСОБА_4 позовної заяви, вона обґрунтовує свої вимоги тим, що прийнятим Виконкомом рішенням від 20.02.1999 року № 37 порушено її право на житло і власність з огляду на порушення інсоляційного режиму квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. (ч.7 ст. 376 ЦК України).

Отже, знесення самочинного будівництва є крайнім заходом реагування на істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотне порушення будівельних норм і правил. При цьому йому повинне передувати вирішення питання про можливість відповідної перебудови.

Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва передбачені положеннями ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також положеннями ч. 3 ст. 12 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Відповідно до приписів ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якого прийнято відповідне рішення суду.

На підставі системного аналізу вказаних правових норм слід дійти висновку, що питання знесення самочинного будівництва не відноситься до компетенції Виконкому, а отже він не може бути належним відповідачем за відповідними позовними вимогами ОСОБА_4

Згідно з ч.1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, оскільки відповідно до приписів ст. 52 КАС України заміна неналежної сторони відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції, то суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що апеляційні вимоги позивачки про зобов'язання Виконкому вжити заходів щодо знесення ОСОБА_5 мансардного поверху на будинку АДРЕСА_2 не можуть бути задоволені апеляційним судом, а отже підстав для задоволення її апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: