Справа № 823/5037/15
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року справа № 823/5037/15

15 год. 10 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання Будченко А.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 подав позов, в якому просить:

- визнати незаконними дії прокуратури Черкаської області в частині видання наказу прокурора Черкаської області № 573к від 26.08.2015 без посилання на пункт 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України;

- змінити формулювання причини та підстави звільнення із пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру на пункт 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, пославшись в наказі про звільнення лише на норми Закону України Про прокуратуру, порушив право позивача на звільнення за нормами Кодексу законів про працю України, оскільки саме за нормами вказаного Кодексу прокуратура попередила позивача про наступне звільнення. Також позивач зазначив, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокуратури станом на 26.08.2015 не сформована, а тому відповідач не дотримався порядку звільнення, встановленого статтею 60 Закону України Про прокуратуру.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав повністю та просив його задовольнити, зазначивши додатково, що звільнення деяких інших працівників прокуратури відбулося за нормами Кодексу законів про працю України, а тому відповідач вибірково підходить до зазначення причин звільнення з органу прокуратури.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що при вирішенні питання про звільнення позивача із займаної посади та зазначення причин звільнення, відповідач керувався нормами Закону України Про прокуратуру, який в даному випадку є спеціальним по відношенню до норм Кодексу законів про працю України, і норми вказаного Закону не передбачають застосування положень трудового законодавства.

Крім того, відповідач дотримався порядку звільнення, встановленого статтею 60 Закону України Про прокуратуру, оскільки в період до 15.04.2016 прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора без подання кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що позивач займав посаду прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Черкаської області.

Наказом Генерального прокурора України № 59ш від 15 липня 2015 року скорочено в структурі і штатному розписі прокуратури Черкаської області 92 посади, серед іншого і посаду позивача.

06.08.2015 позивач ознайомлений з попередженням про звільнення з 06.10.2015 із займаної посади у звязку із змінами в організації виробництва і праці (п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України).

07.08.2015 позивач подав заяву до в.о. прокурора Черкаської області, в якій просив звільнити його з власної ініціативи у звязку з сімейними обставинами раніше встановленого у попередженні строку на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру, зазначивши додатково, що від працевлаштування на будь-які посади в органах прокуратури Черкаської області відмовляється.

Наказом № 573к від 26 серпня 2015 року позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді у звязку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури Черкаської області.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII), який набрав чинності частково з 15.07.2015.

Стаття 4 Закону № 1697-VII передбачає, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 1697-VII незалежність прокурора забезпечується: особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності; порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора; установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності прокуратури; належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора; функціонуванням органів прокурорського самоврядування; визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки прокурора, членів його сімї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту.

Частина 3 вказаної статті передбачає, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: звільнення з посади в органах прокуратури.

Стаття 51 Закону № 1697-VII встановлює загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді. Так, відповідно до пункту 9 частини 1 цієї статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Зважаючи на викладене, суд вважає помилковим посилання позивача на необхідність зазначення причин його звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, оскільки підстави звільнення прокурора в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури чітко передбачені Законом № 1697-VII, який в даному випадку є спеціальним по відношенню до норм вказаного Кодексу.

Щодо посилання позивача на недотримання відповідачем порядку звільнення, встановленого статтею 60 Закону № 1697-VII, суд зазначає наступне.

Вказана стаття передбачає, що прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом пятнадцяти днів; в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Відповідно до частин 1, 3 статті 62 Закону № 1697-VII подання про звільнення прокурора з посади вноситься Вищою радою юстиції або Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів у визначених законом випадках. Прийняття рішення про звільнення прокурора з посади здійснюється особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, виключно на підставі та в межах подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів чи Вищої ради юстиції.

Разом з тим, згідно підпункту 4 пункту 5-1 розділу XIII Перехідні положення Закону № 1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII Прикінцеві положення цього Закону, прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

Отже, приймаючи наказ № 573к від 26 серпня 2015 року про звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII, прокуратура Черкаської області, на переконання суду, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством України.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі 15.10.2015.