Справа № 368/229/14-а
Суддя: Закаблук О. В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/229/14-а
Провадження 2 а/368/18/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Закаблук О.В.

При секретарі Лєвшин Н.О.

Позивачки: ОСОБА_1

Представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області проскасування рішення Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області про виселення з гуртожитку, суд, -

В С Т А Н О В И В :

06.02.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області на рішення виконкому Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким:

- скасувати рішення виконкому Черняхівської сільської ОСОБА_3 № 09 від 03.10.2013 р. - захистити її право на проживання у гуртожитку за вищевказаною адресою.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує наступним.

Вона, ОСОБА_1, уродженка села Черняхів Кагарлицького району, після закінчення школи працювала у своєму рідному селі у рідному колгоспі.

З 13.03.1998 року працювала на різних посадах у Черняхівській дільничній лікарні, підпорядкованій Черняхівській сільській раді (офіційний запис у трудовій книжці).

У 2003 році у зв'язку з трудовими відносинами отримала кімнату у місцевому гуртожитку на двох зі своєю малолітньою донькою ІНФОРМАЦІЯ_1.

13.04.2004 року у зв'язку з реорганізацією (фактично - ліквідацією) Черняхівської дільничної лікарні вона, в числі інших працівників цієї лікарні, була звільнена за ст. 40, п. 1 КЗпП У (копія виписки з моєї трудової книжки додається).

Не маючи перспективи отримати роботу у рідному селі, вона, врешті-решт, у 2005 році поступила на роботу прибиральницею у ТОВ "Сніжинка" (яке знаходилося на території Київського залізничного вокзалу), а, згодом, у 2006 році була прийнята на роботу черговою по переїзду у Київську дистанцію колії Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця", де працює до цього часу.

Останнім часом голова Черняхівської сільської ради ОСОБА_2 вимагає від неї вивільнення кімнати у гуртожитку, тобто її виселення.

Вона отримала кімнату у гуртожитку, як працівник Черняхівської лікарні, і звільнена у зв'язку з реорганізацією установи.

Вже десять років вона самотужки проводжу регулярні ремонтні роботи по утриманню кімнати і спільної площі у гуртожитку, регулярно сплачує комунальні послуги.

Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням виділити їй ділянку землі у межах села для будівництва власного житла, та їй щоразу була відмова, хоча для інших людей, вже після відмови для неї, такі ділянки були надані.

Врешті - решт ОСОБА_2 надав їй ділянку розміром 0.0913 га у дачному масиві якогось київського заводу, яка знаходиться за 5 кілометрів від центра села. І в даний час вона веде будівництво дачного будинку, а житлової площі, окрім гуртожитку, у неї нема.

03.10. 2013 р. її повідомили про рішення виконкому сільради про виселення її з гуртожитку (копія рішення додається).

13.02.2014 року Кагарлицьким районним судом було винесено ухвалу та призначено справу до слухання.

28.03.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення від відповідача, - Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, в якому відповідач зазначив наступне.

04 лютого 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області з адміністративним позовом до Черняхівської сільської ради Кагарлицького району на рішення виконкому Черняхівської сільської ради від 03 жовтня 2013 року про виселення з гуртожитку.

Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що працюючи на різних посадах у Черняхівській дільничній лікарні, з 13 березня 1998 року, в зв'язку з чим у 2003 році отримала кімнату у місцевому гуртожитку. Звільнена з роботи 13 квітня 2004 року в зв'язку з реорганізацією Черняхівської дільничної лікарні за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

03 жовтня 2013 року її повідомили про рішення виконкому сільської ради про її виселення з гуртожитку.

Позивач посилаючись на рекомендації Тематичного постійного діючого семінару при міністрі юстиції для державних службовців VI категорії посад « Про правові підстави виселення з жилого приміщення» від 14-24.10.2013 року, просить суд скасувати рішення виконкому Черняхівської сільської ради № 09 від 03 жовтня 2013 року - захистити її право на проживання у гуртожитку за вищевказаною адресою.

Виконавчий комітет Черняхівської сільської ради не погоджується з пред'явленим позовом в повному обсязі виходячи із слідуючого :

По перше: Відповідно до п.п. 1 та 2 частини 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України ( надалі КАСУ) , суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Рекомендації Тематичного постійного діючого семінару при міністрі юстиції для державних службовців VI категорії посад « Про правові підстави виселення з жилого приміщення» від 14-24.10.2013 року, на які посилається позивач, не відносяться до нормативно правових актів України, а тому не можуть бути застосованим при вирішенні даного спору.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах згідно частини 1 ст. 11 КАСУ здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, у відповідності до частини 2 даної статті, розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 1 ст. 71 КАСУ визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, згідно ч. 2 даної статті, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказами в адміністративному судочинстві згідно частини 1 ст. 69 КАСУ є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які суду, відповідно до частини 2 даної статті, надають особи, які беруть участь у справі. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В друге : Житловий багатоквартирний будинок вчителя розташований в с. Черняхів по вул. Комунарська , 7 перебуває на балансі Черняхівської сільської ради, а відтак віднесений до житлового фонду комунальної форми власності.

Посилання позивача на претендоване нею житлове приміщення як кімната в гуртожитку не має під собою підґрунтя, так як вказаний багатоквартирний будинок статусу гуртожитку не має у відповідності до вимог нормативно-правових актів України.

Відповідно до п. 5 чинного на даний час Примірного положення про гуртожитки прийнятого відповідно до статті 131 Житлового кодексу Української РСР (чинної на даний час) погодженого з Укрпрофрадою і ЦК ЛКСМ України та затвердженого ОСОБА_3 міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті раді.

Рішення про надання житловому багатоквартирному будинку вчителя, який розташований в с. Черняхів по вул. Комунарська , 7, статусу гуртожитку балансоутримувачем не приймалося та як гуртожиток він не реєструвався.

По трете: У відповідності до вимог ст. 42 Житлового кодексу Української РСР ( надалі - ЖК) жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, а згідно ч. 1 ст. 43 ЖК, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад відповідно до ст. 51 ЖК надаються громадянам виконавчим комітетом відповідної ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконкомі з депутатів ОСОБА_3, представників громадської організацій, трудових колективів.

Позивачці ОСОБА_1 житлова площа у будинку вчителя по вул. Комунарська, 7 надана тимчасово за результатами розгляду її заяви, про що свідчить протокол № 12 засідання виконкому Черняхівської сільської ради від 30 вересня 2003 року.

Тобто рішення виконкому про надання житлової площі позивачці надане в порушення вимог ст.ст. 42, 43 та 51 Житлового кодексу Української РСР.

В четверте: Єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, відповідно до частини 1 ст. 58 ЖК є ордер, який видається відповідною ОСОБА_3 на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду.

Позивачці по даній справі ордер на вселення до спірного житлового приміщення, яке було надано їй для тимчасового проживання з порушення вимог законодавства, не видавався.

Відтак вселення в займане приміщення здійснено без законних підстав.

В п'яте: Відповідно до частини 1 ст. 61 ЖК, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який згідно частини 2 даної статті укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією ) ( в даному випадку вказані функції виконує сільська рада) і наймачем -громадянином,на ім'я якого виданий ордер.

Подібний договір з позивачем балансоутримувачем не укладався через відсутність видачі ордера на вселення, що підтверджує незаконність та самоправність зайняття нею житлової площі.

В шосте : Частиною 3 ст. 9 ЖК визначено, що ніхто не може бути виселеним із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом.

Відповідно до частини 3 ст. 116 ЖК осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Житлові права, згідно частини 4 даної статті, охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних чи громадський організацій.

Відтак незаконно та самоправне зайняття приміщення житлового фонду сільської ради, порушує права вказаної організації, так як сільська рада не може забезпечити інших спеціалістів які працюють в соціальній сфері села.

Позивач, на протязі з 13 квітня 2004 року ( що підтверджується записами трудової книжки наданої нею в якості доказу) на території Черняхівської сільської ради не працює та до числа спеціалістів соціальної сфери не відноситься, а тому на даний час не може бути забезпеченим службовим житлом, в тому числі займати спірне приміщення.

При цьому, згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області по цивільній справі за позовом позивачки та інших осіб до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування з яким вона зверталася в липні місяці 2009 року, за нею визнано право власності на частку в житловому будинку № 69 по вул. Котовського в с. Черняхів, в якому вона зареєстрована відповідно до вимог діючого законодавства.

Посилання позивача, про те, що вказаний житловий будинок не поділений в натурі, не може прийматися до уваги для визначення її статусу, що потребує житлового забезпечення, так як на квартирному обліку на території Черняхівської сільської ради вона не перебуває.

Також за доцільне необхідно повідомити суд, що позивачці, з метою побудови власного житла надано земельну ділянку площею 0,0913 га , яка згідно рішення сільської ради 22 сесії 5 скликання № 147 від 04 вересня 2009 року безплатно передана у власність з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

До приватизації вказаної ділянки 28 березня 2007 року рішенням сільської ради № 10 позивачу надано дозвіл на будівництво житлового будинку, будівництво якого нею розпочато та на стадії завершення.

Відповідно до частини 1 ст. 109 ЖК виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Позивачкою в своїй позовній заяві вимоги скасування рішення органу місцевого самоврядування обґрунтовуються тим, що воно стосується її виселення із займаного приміщення, що не відповідає дійсним обставинам вказаним в тексті самого рішення виконкому від 03 жовтня 2013 року ( протокол № 09 ), копія якого в якості доказу надана позивачем до суду.

Згідно тексту рішення, яке прийняте у відповідності до положень ст. 30 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» позивачка по даній справі, ОСОБА_1, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов'язана звільнити самовільно заселену службову квартиру в будинку вчителя по вул. Комунарська, 7 до 01 травня 2014 року.

Вимога до позивача про звільнення займаного нею житлового приміщення в добровільному порядку не є її виселенням.

Враховуючи тай факт, що строк визначений позивачу органом місцевого самоврядування для добровільного звільнення житлового приміщення не сплив, вирішити питання виселення її в судовому порядку в даний час неможливо.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, та які судом викладені вище.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в письмових запереченнях, та які викладено вище.

Суд, вислухавши позивачку ОСОБА_1 яка позов підтримала, вислухавши представника Без вербного В.І., який проти позову заперечував в повному обсязі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Як встановлено судом в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 працювала на різних посадах у Черняхівській дільничній лікарні, з 13 березня 1998 року, в зв'язку з чим у 2003 році отримала кімнату у місцевому гуртожитку. Звільнена з роботи 13 квітня 2004 року в зв'язку з реорганізацією Черняхівської дільничної лікарні за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

03 жовтня 2013 року її повідомили про рішення виконкому сільської ради про її виселення з гуртожитку, яке вона вважає незаконним.

Відповідно до п.п. 1 та 2 частини 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України ( надалі КАСУ) , суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах згідно частини 1 ст. 11 КАСУ здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, у відповідності до частини 2 даної статті, розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 1 ст. 71 КАСУ визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, згідно ч. 2 даної статті, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказами в адміністративному судочинстві згідно частини 1 ст. 69 КАСУ є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які суду, відповідно до частини 2 даної статті, надають особи, які беруть участь у справі. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно, житловий багатоквартирний будинок вчителя розташований в с. Черняхів по вул. Комунарська , 7 перебуває на балансі Черняхівської сільської ради, що підтверджується довідкою цієї ж сільської ради, а відтак віднесений до житлового фонду комунальної форми власності.

Суд критично відноситься до посилання представника відповідача на ту обставину, що посилання позивачки на претендоване нею житлове приміщення як кімната в гуртожитку не має під собою підґрунтя, так як вказаний багатоквартирний будинок статусу гуртожитку не має у відповідності до вимог нормативно-правових актів України.

Також суд критично відноситься на твердження представника відповідача проте, що позивачка незаконно заселилася в дану житлову площу.

Таке твердження представника відповідача спростовується протоколом № 12 засудання виконавчого комітету Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, з якого вбачається, що слухали заяву жительки села Черняхів ОСОБА_1 про виділення житлової площі у будинку вчителя по вул. Комунарскій.

Вирішили: надати житлову площу у будинку вчителя по вул. Комісарській Богіній Валентині Вікторівні тимчасово.

Проте, ордер позивачці ОСОБА_1 не видавався.

Далі, відповідно до п. 5 чинного на даний час Примірного положення про гуртожитки прийнятого відповідно до статті 131 Житлового кодексу Української РСР (чинної на даний час) погодженого з Укрпрофрадою і ЦК ЛКСМ України та затвердженого ОСОБА_3 міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті раді.

Рішення про надання житловому багатоквартирному будинку вчителя, який розташований в с. Черняхів по вул. Комунарська , 7, статусу гуртожитку балансоутримувачем не приймалося та як гуртожиток він не реєструвався.

Дійсно, у відповідності до вимог ст. 42 Житлового кодексу Української РСР ( надалі - ЖК) жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, а згідно ч. 1 ст. 43 ЖК, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад відповідно до ст. 51 ЖК надаються громадянам виконавчим комітетом відповідної ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконкомі з депутатів ОСОБА_3, представників громадської організацій, трудових колективів.

Проте, суд ще раз наголошує на тій обставині, що позивачці ОСОБА_1 житлова площа у будинку вчителя по вул. Комунарська, 7 все ж таки була надана виконкомом відповідача, хоча і тимчасово за результатами розгляду її заяви, про що свідчить протокол № 12 засідання виконкому Черняхівської сільської ради від 30 вересня 2003 року, відповідно, незаконного зайняття житлового приміщення в даному випадку немає

Дійсно, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, відповідно до частини 1 ст. 58 ЖК є ордер, який видається відповідною ОСОБА_3 на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду.

Позивачці по даній справі ордер на вселення до спірного житлового приміщення, яке було надано їй для тимчасового проживання з порушення вимог законодавства, не видавався, проте це не є вина позивачки, а не дотримання вимог чинного законодавства самим відповідачем.

Відтак, суд критично відноситься до твердження представника відповідача про те, що вселення в займане приміщення здійснено позивачкою без законних підстав.

Далі, відповідно до частини 1 ст. 61 ЖК, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який згідно частини 2 даної статті укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією ) ( в даному випадку вказані функції виконує сільська рада) і наймачем -громадянином,на ім'я якого виданий ордер.

Подібний договір з позивачем балансоутримувачем не укладався через відсутність видачі ордера на вселення, проте, це, на думку суду, не підтверджує незаконність та самоправність зайняття позивачкою житлової площі, тим паче, враховуючи термін зайняття позивачкою спірної житлової площі, - більше 10 років.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселеним із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом.

Відповідно до частини 3 ст. 116 ЖК осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Житлові права, згідно частини 4 даної статті, охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних чи громадський організацій.

Згідно з 1 ст. 109 ЖК виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно, виселення позивачки в даному випадку слід вирішувати в судовому порядку, а не рішенням виконкому, що є підставою для задоволення позову позивачки.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 160 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області на рішення виконкому Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, - задовольнити.

Рішення виконкому Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від № 09 від 03.10.2013 року в частині виселення ОСОБА_1 з службової квартири, яка розміщена за адресою, - Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул. Комунарська, 7, - скасувати.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_5