Справа № 824/1957/15-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 р. м. Чернівці справа № 824/1957/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кордобан А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області (далі - позивач або УПФУ) звернулось до суду з адміністративним позовом про стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" (далі - відповідач або СТОВ "Хлібопродукт") заборгованості по виплаті та доставці пільгових пенсій у сумі 3852,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що СТОВ "Хлібопродукт" перебуває на обліку в УПФУ та є платником внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідач використовував працю найманих працівників, у тому числі за професіями, стаж роботи за якими зараховується до спеціального стажу, що надає їм право на призначення пенсії на пільгових умовах. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058) та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. №21-1 (далі - Інструкція №21-1) підприємства, що підтвердили наявність у працівника спеціального трудового стажу відповідно до записів у трудових книжках або виданих уточнюючих довідок, зобов'язані відшкодовувати витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій відбувається щомісячно до 25 числа у розмірі сум, зазначених у повідомленні Пенсійного фонду. Протягом квітня - липня 2015 р., УПФУ проводились виплата пільгової пенсії особі, яка працювала в СТОВ "Хлібопродукт", про що останнє належним чином поставлено до відома. Однак, всупереч вищезазначеному, станом на момент подачі позову витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за вказаний вище період відповідачем у повному обсязі не відшкодовані, що обумовило звернення до суду. Таким чином, у відповідача наявний борг у розмірі 3852,11 грн.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснив наступне.

Так, у СТОВ "Хлібопродукт" різноробочою працювала ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3М.), яка виховала п'ятеро дітей до 14-річного віку.

Зазначеній особі УПФУ призначена пенсія на пільгових умовах, відповідно до п."ж" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р., №1788 (далі - Закон №1788), у зв'язку із чим, за квітень - липень 2015 р. їй виплачено пільгової пенсії (з урахуванням витрат на її доставку) на загальну суму 3852,11 грн. Відповідно до Закону №1058 та Інструкції №21-1 підприємства, що підтвердили наявність у працівника спеціального трудового стажу відповідно до записів у трудових книжках або виданих уточнюючих довідок, зобов'язані відшкодовувати витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У зв'язку з викладеним УПФУ на адресу відповідача направлено розрахунки сум нарахованих фактичних витрат по виплаті та доставці пенсій призначених на пільгових умовах. Разом з цим, СТОВ "Хлібопродукт" зазначені грошові кошти не сплатило, у зв'язку з чим у нього перед УПФУ утворилась заборгованість за квітень - липень 2015 р. на загальну суму 3852,11 грн.

Враховуючи викладене представники позивача просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

На запитання суду чому згідно розрахунків сум нарахованих фактичних витрат по виплаті та доставці пенсій призначених на пільгових умовах СТОВ "Хлібопродукт" зобов'язано відшкодовувати 100% витрат УПФУ, які виникли у зв'язку із виплатою пільгової пенсії ОСОБА_3М, а не суму яка вираховувалась пропорційно відпрацьованому часу ОСОБА_3 на СТОВ "Хлібопродукт", як то передбачено п.6.2 Інструкції №21-1, представники позивача суду пояснили, що враховуючи те, що ОСОБА_3 вийшла на пенсію на пільгових умовах з СТОВ "Хлібопродукт", в незалежності від кількості відпрацьованого часу у відповідача, відповідно до положень п."ж" ч.1 ст.13 Закону №1788 останній зобов'язаний відшкодовувати витрати на виплату та доставку пільгової пенсії у повному обсязі. Зазначену позицію представники позивача обґрунтовують положеннями Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року, №400/97-ВР (далі - Закон №400), Інструкції №21-1.

Представник відповідача суду пояснив наступне.

Так, згідно із п.6.2 Інструкції №21-1 витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи. Тобто СТОВ "Хлібопродукт" не повинно відшкодувати витрати по виплаті та доставці пільгових пенсій в сумі позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 працювала і в інших роботодавців та відповідно там здобувала свій стаж. Так, ОСОБА_3 прийнята тимчасово на роботу робітником СТОВ "Хлібопродукт" та відпрацьовано нею лише 6 місяців.

У зв'язку із зазначеним представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011, передбачено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та збору, ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Крім того, йому надано право стягувати у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених суми страхових внесків та інших платежів. Таким чином, УПФУ надано право звертатись до адміністративного суду з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок не відшкодування підприємством витрат на виплату та доставку пільгової пенсії.

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач є юридичною особою. Відповідно до матеріалів справи відповідач у своїй діяльності використовує працю найманих працівників, тобто є роботодавцем, а тому в розумінні Закону №1058 та Закону №400 він є страхувальником та платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 в період часу з 10.05.2001 р. по 09.11.2001 р. працювала різноробочою у СТОВ "Хлібопродукт".

Згідно довідки виконавчого комітету Боровецької сільської ради №722 ОСОБА_3 родила та виховала 5 (п'ять) дітей до 14-річного віку .

Відповідно до п. "ж" ч.1 ст.13 Закону №1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.1992 р., №244 "Про порядок призначення пенсій на пільгових умовах жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей" жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро або більше дітей до 14-річного віку, в тому числі усиновлених, пенсії на пільгових умовах призначаються незалежно від віку та наявного трудового стажу, а відповідно до п.2 цієї ж постанови право на пенсію на вказаних у пункті 1 цієї постанови пільгових умовах мають жінки, які зайняті на постійній роботі у сільськогосподаpському виробництві у колгоспах, державних господарствах, міжгосподарських підприємствах, кооперативах, орендних колективах, а також в фермерських та інших господарствах незалежно від форм власності та господарювання.

Протоколом УПФУ №144524 від 22.10.2002 р. ОСОБА_3 призначено пільгову пенсію за віком на підставі п."ж" ч.1 ст.13 Закону №1788, як жінці, яка працює у сільськогосподарському виробництві та виховала п'ятеро дітей.

В квітні 2015 року відповідачем від УПФУ отримано розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідно до якого СТОВ "Хлібопродукт" зобов'язане щомісячно відшкодовувати УПФУ розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій ОСОБА_3 у сумі 3852,11 грн. Частка плати відповідача складає 100% (колонка 11 а.с.11).

Суд вважає, що СТОВ "Хлібопродукт" не має відшкодовувати УПФУ його витрати на виплату та доставку пільгової пенсії ОСОБА_3 у розмірі 100%.

При цьому, виходячи із предмету позову, суд не дає оцінку на предмет законності протоколу УПФУ №144524 від 22.10.2002 р. про призначення ОСОБА_3 пільгової пенсію за віком на підставі п."ж" ч.1 ст.13 Закону №1788. На момент розгляду справи у суді даний протокол є чинним, а отже створює відповідні правові наслідки.

Так, УПФУ в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є суб'єктом владних повноважень, який відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та п.1 ч.3 ст.2 КАС України зобов'язаний діяти у на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому "на підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Питання відшкодування роботодавцями витрат пов'язаних із виплатою та доставкою пільгової пенсії нормативно урегульовано Законами №400, 1058 та Інструкцією №21-1.

Так, відповідно до ч. 2 розділу XV Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. На даний момент такий закон не прийнято. Тому, згідно із п. 2 розділу XV Закону №1058V до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним вище, пенсії призначаються за нормами Закону №1058 в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Вказана норма регулює порядок відшкодування витрат на доставку і виплату пільгових пенсій, призначених згідно зі Списками № № 1, 2 та пунктів "в", "є" та "ж" статті 13 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.02.2012 р. див. "Базу правових позицій" http://www.vasu.gov.ua/ua/baza.html).

На реалізацію зазначених положень Закону №1058 розроблена Інструкція №21-1, зокрема її 6 розділом нормативно урегульовано питання відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Будь-який інший чинний нормативно-правовий акт України не містить норм, якими урегульовано питання відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, а тому позивач по справі у даному разі мав керуватись Інструкцією №21-1.

Згідно п.6.1 Інструкції №21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.6.2 Інструкції №21-1 витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи з урахуванням вимог абзацу третього підпункту 1 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.

По своєму змісту п. "ж" ч.1 ст.13 Закону №1788 не потребує необхідної наявності відповідного трудового стажу та досягнення віку для призначення жінці пенсії на пільгових умовах, що на думку УПФУ унеможливлює у даному разі застосувати положення п.6.2 Інструкції №21-1.

Разом з цим, будь-яка інша норма законодавчих актів України не урегульовує порядок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгової пенсії призначеної відповідно до п. "ж" ч.1 ст.13 Закону №1788.

Згідно із ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Так, при визначенні розміру пенсії на пільгових умовах ОСОБА_3 УПФУ виходило із її трудового стажу, який переважно здобутий не у СТОВ "Хлібопродукт", що свідчить про те, що у даному разі позивачем використаний інститут трудового стажу. Крім цього, сам інститут пільгової пенсії, яка призначається відповідно до п. "ж" ч.1 ст.13 Закону №1788 є подібним до інституту пільгової пенсії, яка призначається відповідно до п.п. "а" - "з" ч.1 ст.13 Закону №1788, що у даному разі, із врахуванням викладеного у першому реченні цього абзацу, свідчить про подібність правовідносин, що обумовлює у даних правовідносинах застосування за аналогією закону положень п.6.2 Інструкції №21-1 при вирішення питання щодо розміру відшкодування пільгової пенсії підприємствами, на яких працівник здобув пільговий стаж.

Даний підхід при вирішення питання щодо відшкодування пільгової пенсії відповідає засадам справедливості, розумності та такому критерію вчинення суб'єктом владних повноважень дій - як пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд вважає несправедливим та таким, що не ґрунтується на законі зобов'язання СТОВ "Хлібопродукт" відшкодовувати УПФУ витрати пов'язані із виплатою пільгової пенсії ОСОБА_3 у розмірі 100%, оскільки остання, на момент призначення їй пенсії, відпрацювала на підприємстві лише шість місяців (10.05.2001 р по 09.11.2001 р.).

Дане правозастосування УПФУ може призвести до необґрунтованих фінансових навантажень на суб'єктів господарювання, а також до того, що роботодавці будуть відмовляти жінкам, які виховують 5 і більше дітей до 14-річного віку у прийомі на роботу, лише з підстав запобігання відшкодуванню витрат на пільгову пенсію (що є фінансовим навантаженням на суб'єкта господарювання) цим особам. Крім цього, у даному разі можуть бути порушень і інші трудові права жінок.

У матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_3 у якій міститься перелік суб'єктів господарювання на яких вона здобула трудовий стаж. Суд вважає, у разі правомірності призначення ОСОБА_3 пільгової пенсії, що саме ці суб'єкти господарювання, відповідно до положень п.6.2 Інструкції №21-1 мають пропорційно відшкодовувати УПФУ його витрати пов'язані із виплатою пенсії ОСОБА_3 Зобов'язання це робити одного відповідача є неправомірним.

При вирішення цього спору суд виходить із того, що питання визначення частки підприємства щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пільгової пенсії відноситься до виключної компетенції УПФУ, а тому суд не може самостійно визначати цю частку у даній справі, оскільки це призведе до підміни функцій органу контролю.

Крім цього, керуючись власним сумлінням та розумінням закону, опираючись при цьому на правові позиції Верховного Суду України, суд вважає, що не оскарження СТОВ "Хлібопродукт" дій УПФУ, якими його зобов'язано відшкодовувати 100% витрат на виплату та доставку пільгової пенсії, не свідчить про правомірність цих дій. При цьому суд зазначає, що по своїй правовій природі розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розумінні КАС України не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а є документом інформативного характеру для суб'єкта господарювання. Зобов'язання сплачувати визначенні у цьому розрахунку суми ґрунтується на відповідних нормах Законів №№400,1058 та Інструкції №21-1 і його не сплата суб'єктом господарювання не може ґрунтуватись виключно на відсутності відповідного розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій.

Крім цього, дослідженням матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 18 липня 2013 року досягнуто пенсійного віку, саме 55 років відповідно до ст. 12 Закону №1788, а позивачем був виставлений розрахунок за квітень-липень 2015 року.

Тобто, позивачем збільшено пенсійний вік застрахованої особи.

Як зазначено позивачем підставою для направлення розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за квітень-липень 2015 року є те, що з 01.10.2011 року набрав чинності Закон України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи № 3668-VI від 08.07.2011 року (далі Закон № 3668), яким до наведеної статті було внесено зміни, та, зокрема, було здійснено підвищення пенсійного віку для жінок.

Згідно цього Закону, відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій повинно здійснюватись жінками до досягнення пенсійного віку відповідно:

55 років які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1959 року по31 березня 1960 року;

59 років які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Таким чином, після набрання чинності Закону №3668, було збільшено строк відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по ОСОБА_3, а саме до досягнення нею пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 вийшла на пенсію 28.01.2003 року, отже до набрання чинності Закону №3668, тобто до 01.10.2011 року.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Тобто встановлено, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Також, відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 року у справі за конституційним зверненням Національного Банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України зазначено про те, що закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Суд зазначає, що позивач не мав права на збільшення строку відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій ОСОБА_3 до досягнення нею пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058 зі змінами та доповненнями, оскільки ОСОБА_3 вийшла на пенсію до прийняття Закону № 3668 та на неї не розповсюджується дія Закону № 3668 та включення ОСОБА_3 до розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за квітень-липень 2015 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наданих доказів та встановлених судом фактів, аналізу нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" .

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України та статтями 17-20, 33, 51, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 254 Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.В. Анісімов

Постанова в повному обсязі складена 12 жовтня 2015 р.