Справа № 826/17573/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

15 жовтня 2015 року 08:25 справа №826/17573/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомГромадської організації "КРИМСОС"
доДержавної пенітенціарної служби України
третя особаДержавна міграційна служба України
прозобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська організації "КРИМСОС" (далі по тексту - позивач, ГО "КРИМСОС") звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просить: зобов'язати Державну пенітенціарну службу України видавати паспорти громадянина України для звільнених з-під ув'язнення з органів ДПтС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/17573/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 23 вересня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача заперечив проти позову, третя особа свого представника до суду не направила.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника третьої особи, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

В адміністративному позові позивач вказує на те, що останнім часом значно збільшилася кількість звільнених з місць позбавлення волі громадян України, яким при звільненні не видано або не поновлено паспорт громадянина України.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача, яка проявляється у не видачі громадянам України, які звільняються з місць позбавлення волі, паспортів громадянина України порушує їх конституційні права, а не виконання покладених на відповідача обов'язків порушує конституційні права громадян України на свободу пересування.

Відповідач заперечує проти адміністративного позову в повному обсязі, зазначає, що Державна пенітенціарна служба України вживає всі необхідні заходи щодо сприяння засудженим в оформленні паспорта громадянина України, посилання позивача на бездіяльність відповідача, яка полягає в порушенні конституційних прав громадян України на свободу пересування, не підтверджується жодними доказами, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України регулюється Порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, який затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року №320, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за №1089/21401 (далі по тексту - Порядок) та Положенням про паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ (далі по тексту - Положення).

Відповідно до пункту 1.2. Порядку паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого. Бездомним громадянам паспорти видаються також за місцем перебування. Видача та обмін паспорта проводяться в місячний строк.

Пунктом 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року №320 встановлено, що виконання функцій щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України до завершення формування системи органів Державної міграційної служби України залишити за органами внутрішніх справ.

Згідно пункту 1.4 Порядку заява та інші документи, необхідні для оформлення або обміну паспорта, у тому числі замість утраченого або викраденого, вклеювання фотокарток при досягненні особою віку 25 або 45 років, подаються заявником до територіальних підрозділів за місцем проживання, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру.

Особи, які утримуються під вартою, засуджені до арешту, до позбавлення або обмеження волі, подають заяви через адміністрацію відповідної установи виконання покарань або слідчого ізолятора.

Пунктом 2.1 Порядку встановлено, що оформлення паспортів здійснюють працівники територіальних підрозділів, на яких згідно з їх службовими обов'язками покладено заповнення паспортів. Заповнення здійснюється відповідно до поданих документів за допомогою комп'ютерного обладнання або від руки розбірливим почерком, без скорочень та виправлень. У разі допущення помилок або виправлень паспорти підлягають знищенню в порядку, установленому розділом Х цього Порядку.

Відповідно до пункту 10.1 Порядку паспорти осіб, взятих під варту або засуджених до позбавлення волі, вилучаються органами дізнання, досудового слідства або судом. При звільненні з-під варти чи від відбування покарання паспорт повертається власникові. При відсутності паспорта в особовій справі засудженого адміністрація установи виконання покарань завчасно вживає заходів щодо його одержання.

Згідно пункту 2 Положення паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Пунктом 22 Положення визначено, що в особи, взятої під варту або засудженої до позбавлення волі, паспорт вилучається органами дізнання, попереднього слідства або судом. При звільненні з-під варти чи від відбування покарання паспорт повертається його власникові.

Отже, чинним законодавством встановлено, що паспорт громадянина України видається виключно територіальними підрозділами Державної міграційної служби України або органами внутрішніх справ, якщо підрозділ Державної міграційної служби на відповідній території України не сформовано.

Правові основи діяльності Державної пенітенціарної служби України регулюються Положенням про Державну пенітенціарну службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №225 (далі по тексту - Положення про ДПтС України).

Відповідно до пункту 1 Положення про ДПтС України Державна пенітенціарна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Пунктом 2 Положення про ДПтС України встановлено, що ДПтС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно пункту 3 Положення про ДПтС України основними завданнями ДПтС України є: реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань; внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань; забезпечення формування системи наглядових, соціальних, виховних та профілактичних заходів, які застосовуються до засуджених та осіб, узятих під варту; контроль за дотриманням прав людини і громадянина, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізацією законних прав та інтересів засуджених і осіб, узятих під варту.

Підпунктом 26 пункту 4 Положення про ДПтС України визначено, що ДПтС України відповідно до покладених на неї завдань взаємодіє з державними органами, органами місцевого самоврядування та громадськими об'єднаннями щодо підготовки засуджених до звільнення з установ виконання покарань.

Згідно пункту 8 Положення про ДПтС України ДПтС під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, громадськими спілками, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, профспілками та організаціями роботодавців, а також підприємствами, установами та організаціями.

Частиною четвертою статті 153 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що паспорт особі, яка звільняється від відбування покарання у виді арешту, обмеження або позбавлення волі, видається при звільненні. При відсутності паспорта в особовій справі засудженого адміністрація установи виконання покарань завчасно вживає заходів щодо його одержання.

Відповідно до частини першої та другої статті 156 Кримінально-виконавчого кодексу України не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку покарання адміністрація установи виконання покарань передає в територіальні органи Міністерства юстиції України і центри зайнятості населення інформацію для організації трудового і побутового влаштування засудженого за обраним ним місцем проживання.

В установах виконання покарань організовуються курси підготовки засуджених до звільнення.

Статтею 157 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що особи, які звільнені від відбування покарання, забезпечуються безплатним проїздом до місця проживання або роботи в межах України. У разі відсутності необхідного за сезоном одягу, взуття і коштів на їх придбання особи, звільнені від відбування покарання, забезпечуються одягом і взуттям безоплатно. Одноразова грошова допомога надається за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Положенням про ДПтС України та Кримінально-виконавчим кодексом України не передбачено право ДПтС України видавати паспорти громадянина України, особам, які звільняються з місць позбавлення волі, а лише передбачений обов'язок відповідача завчасно вживати заходів щодо одержання паспорта громадянина України та взаємодіяти з державними органами, органами місцевого самоврядування та громадськими об'єднаннями щодо підготовки засуджених до звільнення з установ виконання покарань.

Будь-яких доказів порушення відповідачем обов'язків, визначених чинним законодавством, до суду не надано.

З огляду на вищевикладене, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги ГО "КРИМСОС" є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивач в адміністративному позові просить зобов'язати Державну пенітенціарну службу України видавати паспорти громадянина України для звільнених з під ув'язнення з органів ДПтС України, та зазначає, що бездіяльність відповідача, яка проявляється у не видачі громадянам України, які звільняються з місць позбавлення волі, паспортів громадянина України порушує їх конституційні права, а не виконання покладених на відповідача обов'язків порушує конституційні права громадян України на свободу пересування.

У той же час суд звертає увагу, що позивач не вказує про порушення прав чи інтересів ГО "КРИМСОС" бездіяльністю відповідача.

Таким чином, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення його прав чи інтересів бездіяльністю відповідача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено факту порушення його прав чи інтересів бездіяльністю відповідача та у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ГО "КРИМСОС" задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Громадські організації "КРИМСОС" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов