Справа № 2а/0570/16670/2012
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/21290/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області (далі - ТУ ДСА), Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Державної податкової служби (далі - ДПІ), Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2013 року, позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ТУ ДСА щодо відмови у поданні заяви до ДПІ про повернення помилково сплаченого як податок з доходів фізичних осіб грошового зобов'язання у сумі 29825,90 грн. з вихідної допомоги судді у відставці ОСОБА_4 у грудні 2011 року.

Зобов'язано ТУ ДСА подати заяву до ДПІ про повернення помилково сплаченого до місцевого бюджету Ворошиловського району м. Донецька грошового зобов'язання як податок з доходів фізичних осіб у сумі 29825,90 грн. з вихідної допомоги судді у відставці ОСОБА_4 у грудні 2011 року.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач ТУ ДСА, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цих судів і ухвалити нове судове рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01.03.2012 року у справі №2а/0570/1011/2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012 року, визнані неправомірними дії ТУ ДСА щодо стягнення податку з доходів фізичних осіб в розмірі 29825,90 грн. з вихідної допомоги позивача.

ОСОБА_4 17.05.2012 року звернувся із заявою до ТУ ДСА, в якій просив відповідача звернутися до ДПІ із заявою про повернення йому помилково сплачених грошових зобов'язань у сумі 29825,90 грн.

Листом від 08.06.2012 року ТУ ДСА повідомило позивача про відсутність підстав для проведення будь-яких дій щодо повернення утриманого податку, оскільки постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01.03.2012 року у справі №2а/0570/1011/2012 не зобов'язано вчиняти такі дії.

Згідно п.п. "а" п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент.

Отже, повернення помилково сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених податковим законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку, яким у спірних правовідносинах є ТУ ДСА, оскільки виступає податковим агентом.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, чинній на час звільнення позивача з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку) судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Підпунктом «д» п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (чинного на момент виникнення у позивача права на отримання вихідної допомоги) встановлено, що дохід з джерелом його походження з України -це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі дохід у вигляді заробітної плати, нарахований (виплачений, наданий) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця.

Згідно п.п. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи (що не підлягають відображенню в його річній податковій декларації), а саме, сума державної матеріальної та соціальної допомоги у вигляді адресних виплат коштів та надання соціальних послуг відповідно до закону, житлових та інших субсидій або дотацій, компенсацій (включаючи допомогу по вагітності та пологах), винагород та страхових виплат, які отримуються платником податку відповідно з бюджетів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно із законом.

Відповідно до п. 22.2 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» у разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону.

У Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів) зазначено: «Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004)».

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зауважили, що, вирішуючи питання колізії законів щодо оподаткування вихідної допомоги судді, слід виходити з їх особливого статусу, гарантій незалежності суддів, складовою частиною яких є грошове утримання й умови відставки суддів та застосовувати норми Закону України «Про статус суддів» у вирішенні даного спору.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки ці вимоги підтверджені встановленими обставинами справи і наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи касаційної скарги зроблених цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і: В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

В.В. Швець