Справа № 22-а/0690/2535/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/2535/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької I.A.

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В.

з участю секретаря: Сапінської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на постанову. Овруцького районного суду Житомирської області від 17 квітня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до "Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,-

встановила:

Позивач звернувся до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, просив визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з нього недоплачені кошти, виплата яких передбачена ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.07.2005року по 31.12.2008 року.

Постановою Овруцького районного суду від 17.04.2009 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача. Стягнуто з УПСЗН Коростенської міської ради на користь позивача грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 831,60 грн. за період з 01.05.2008року по 30.08.2008 року та доплату до пенсії відповідно до ст.39 зазначеного Закону в розмірі 17726,00 грн. за період з 01.07.2005року по 31,12.2008 року.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної ради просить скасувати постанову і ухвалити нове рішення про відмову в' позові. Апелянт посилається на те, що статтею 63 Закону України"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"' закріплено норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, яка постійно проживає та працює на території радіоактивного забруднення .

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції встановлено, що громадянам, які проживають на території зони гарантованого добровільного відселення виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 ст.39 цього Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення допомоги та доплати до пенсії, розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались. Водночас, розміри допомоги і доплати були сталими і здійснювались на підставі Постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме ст. 37,39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік від 16.05.2008року № 279-УІ дію ч.1 ст. 37 тач.2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2008 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зупинення дії положень ст.ст.37,39 Закону України № 796-ХІІ, передбачене пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). '

Відповідно до 4.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради по застосуванню Постанови KM України № 836 в частині визначення позивачу розміру виплат відповідно до вимог ст.ст.37, 39 Закону №796-ХІІ.

Разом з тим, встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 17.03.2009року і просив стягнути з відповідача недоплачені кошти за період з 01.07.2005 року по 31.12.2008 року.

За змістом CT.CT.99,102 КАС України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Пропущений з поважних причин процесуальний строк може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь в справі. Позивач не заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Трудове законодавство і, зокрема, приписи ст.233 КЗпПУ до спірних правовідносини не застосовуються.

Також, задовольняючи вимогу про стягнення коштів, суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачу, а суд не наділений компетенцію виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобов'язавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

За таких обставин постанову належить частково скасувати і прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212 КАС України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради задовольнити частково.

Скасувати постанову Овруцького районного суду .Житомирської області від 17 квітня 2009 року в частині стягнення коштів.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області здійснити ОСОБА_1 нарахування та забезпечити виплату грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008р по 30.08.2008 р. та доплати до заробітної плати, відповідно до вимог ст.39 Закону за період з 22.05.2008р по 31.12.2008 р. з урахуванням раніше виплачених коштів.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим-рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: