Справа № 2а-6895/11/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2011-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2011 року 11:17 № 2а-6895/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., секретаря судового засідання Юзини О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (нотаріальна довіреність від 12.05.2011 р.)

від відповідача: не прибув

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 21.07.2011 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_2 державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В позовній заяві позивач просив суд:

- визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 щодо накладення арешту та оголошення про відчуження квартири АДРЕСА_1 неправомірними;

- зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1;

- зобов'язати Державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України виключити квартири АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2011 р. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду та неподання заяви про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, а також визначення відповідачем ОСОБА_2 державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції у м. Києві, що на момент подання позовної заяви мав найменування - ОСОБА_2 державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, та встановлено позивачу 5-денний строк (з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху) на усунення недоліків позовної заяви.

21.05.2011 р., відповідно до штампу поштового відділення про скерування поштової кореспонденції, позивачем було скеровано до суду заяву про виправлення недоліків позовної заяви, в якій позивачем визначено відповідачем ОСОБА_2 державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, та в якій позивач зазначив про поважність підстав пропущення строку звернення до суду з позовною заявою та просив суд поновити пропущений з поважних підстав строк звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2011 р. було відкрито провадження у справі 2а-6895/11/2670 та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2011 р. за заявою позивача було залишено позовну заяву по справі 2а-6895/11/2670 без розгляду в частині позовних вимог до відповідача Державного підприємства Інформаційний центр міністерства юстиції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.07.2011 р. було поновлено позивачу ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом, та призначено до розгляду по суті справу 2а-6895/11/2670.

В судовому засіданні 21.07.2011 р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд:

- визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 щодо накладення арешту та оголошення про відчуження квартири АДРЕСА_1 неправомірними;

- зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4, під час здійснення виконавчого провадження було порушено та не виконано ряд вимог, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема вимоги ст.ст. 24, 30, 55, 85 зазначеного закону, відповідно до чого дії відповідача щодо накладення арешту та оголошення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1, що належить позивачу - є протиправними, та зважаючи на що, ОСОБА_2 державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві має бути знято арешт з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1.

В судове засідання 21.07.2011 р. відповідач не прибув та не скерував свого представника, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, підтвердженням чого є повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення від 25.06.2011 р., що наявне в матеріалах справи.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, будь-яких заяв, клопотань, заперечень чи пояснень від відповідача стосовно даного спору до суду не надходило.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У власності ОСОБА_1 знаходиться квартира № 168, яка розташована в будинку № 7 по вул. Героїв Дніпра, в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.

В квітні 2011 року, під час оформлення документів на продаж зазначеної квартири в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомості, позивачу стало відомо, що на дану квартиру накладено арешт та оголошено заборону на її відчуження.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2001 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського (Мінського) районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 при примусовому виконанні постанови № 242508, виданої 18.12.1998 року Державною податковою інспекцією у Мінському районі м. Києва про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 340 грн. було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме квартири № 168, яка розташована в будинку № 7 по вул. Героїв Дніпра, в м. Києві та оголошено заборону на її відчуження.

В підтвердження зазначеного, позивач звернувся до нотаріальної контори та отримав Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в якому значиться квартира АДРЕСА_2.

Також, з метою визначення наявності заборгованості, з підстав якої державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського (Мінського) районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме квартири № 168, яка розташована в будинку № 7 по вул. Героїв Дніпра, в м. Києві та оголошено заборону на її відчуження, позивач звернувся до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва із заявою щодо наявності в нього заборгованості перед державним бюджетом.

Відповідно до довідки ДПІ у Оболонському районі м. Києва №1618/Б/17-112 від 06.05.2011 року наданої ОСОБА_1, копія якої наявна в матеріалах справи, будь-яка заборгованість перед державним бюджетом в позивача відсутня.

Зважаючи на викладене, позивач наголошує на порушенні відповідачем державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо не скерування позивачу (боржнику) постанови про відкриття виконавчого провадження, із встановленням строку для добровільного виконання рішення, не пересвідчення в отриманні позивачем (боржником) постанови про відкриття виконавчого провадження та не зясуванні вчинення чи не вчинення боржником дій, спрямованих на добровільне виконання рішення, а також прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вартість якого значно перевищує суму стягнення за виконавчим документом з урахуванням витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій.

Проаналізувавши матеріали справи, та дослідивши всі необхідні докази у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи також на наступне.

В частині 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»зазначено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувану, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Згідно вимог статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

З наведеного вбачаться, що державний виконавець, при перевірці отримання копії постанови боржником та ходу виконання ним рішення, повинен отримати письмові підтвердження та приєднати їх до матеріалів виконавчої справи, що в подальшому слугуватиме доказом для об'єктивного та вмотивованого прийняття рішенні при вчиненні дій по забезпеченню виконання рішення.

Однак, як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач (боржник) будь-яких документів чи повідомлень від ОСОБА_2 державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві не отримував, що позбавило його права на добровільне виконання рішення, чи оскарження дій державного виконавця, що передбачено статтею 85 Закону України «Про виконавче провадження».

В статті 85 Закону України «Про виконавче провадження»зазначено, що у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду.

Крім того, зазначених доказів щодо виконання ОСОБА_2 державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві вимог Закону України «Про виконавче провадження»щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про накладення арешту на майно боржника, не було надано до суду і відповідачем, хоча суд зупиняв провадження у справі саме з метою надання відповідачу часу для подання до суду відповідних доказів правомірності дій відповідача.

Таким чином, державний виконавець не пересвідчившись в належному повідомленні боржника у відкритті виконавчого провадження та в причинах добровільного невиконання рішення, не зважаючи на суму накладеного штрафу, який складав 340 гривень, виніс постанову про накладення арешту на все майно боржника та заборону його відчуження.

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на оремо визначене майно боржника.

З викладеного вище, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо винесення постанови про накладення арешту на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, зокрема квартири АДРЕСА_1, є необґрунтованими, та такими що вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при стягненні коштів у сумі 340 грн. не виникає законодавчо підтвердженої необхідності накладення арешту на майно боржника вартість якого в багато разів перевищує суму стягнення.

Крім того, як було зазначено вище, відповідно до довідки Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва, будь яка заборгованість позивача перед державним бюджетом станом на час розгляду справи відсутня, тобто на час розгляду справи відсутні підстави, з яких було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а також завершено виконавче провадження, за яким було винесено дану постанову, однак зазначене майно продовжує перебувати під арештом та забороною на відчуження, що порушує право власності позивача на зазначене майно.

Згідно ч. 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими, підтвердженими допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, я також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таки осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог, що підтверджуються допустимими доказами, натомість відповідачем, як субєктом владних повноважень, жодних заперечень чи пояснень стосовно даної позовної заяви суду надано не було.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач не заявляв позовну вимогу щодо відшкодування йому судових витрат із сплати судового збору. Тому суд не вирішував питання, в порядку ст. 94 КАС України, щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 71, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 щодо накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження квартири АДРЕСА_1.

3. Зобовязати ОСОБА_2 державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

СуддяОСОБА_5

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі 25.07.2011 р.