Справа № 10002/11/2070
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

08.11.2011р. справа № 2а- 10002/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденко А.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Алексєєнко О.В.,

представників

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому сдовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс"
до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова
проскасування рішень, -

встановив:

Позивач, Українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнень) просив скасувати податкові повідомлення рішення відповідача, Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова № від 15.03.2011р., № від 15.03.2011р., № від 15.03.2011р., № від 15.03.2011р., № від 20.05.2011р., № від 20.05.2011р., № від 06.04.2011р., № від 06.04.2011р., № від 06.04.2011р., № від 06.04.2011р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення рішення суперечать ч.3 ст.2 КАС України, оскільки грунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, що викладені в актах від 25.02.2011р. №494/2305/20023279, від 29.03.2011р. №833/07-0/20023279, від 29.03.2011р. №834/07-0/20023279, а також за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обовязок по оплаті грошового зобовязання на користь Державного бюджету України. У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги і доводи заявленого позову, просила суд прийняти рішення про задоволення позову.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Дзержинському районі міста Харкова, з поданим позовом не погодився.

В обгрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що викладені в актах перевірок від 25.02.2011р. №494/2305/20023279, від 29.03.2011р. №833/07-0/20023279, від 29.03.2011р. №834/07-0/20023279 судження інспекції про недотримання платником податків вимог Закону України «Про ПДВ»та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: формування податкового кредиту з ПДВ, а також валових витрат обігу і виробництва за господарськими операціями, що відбулись в межах нікчемних правочинів, а також формування податкових зобовязань з ПДВ і податкового кредиту з ПДВ за розрахунками коригувань, є правильними. Відповідач стверджував, що спірні рішення були прийняті в межах повноважень ДПІ, на піставі та у спосіб, що визначені законом. У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи і вимоги заперечень проти позову, просив суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Позивач, Українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс», пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України з ідентифікаційним кодом 20023279, знаходиться на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова.

Вказані обставини визнані сторонами по справі в ході судового засідання, у суду не має сумнівів в добровільності визнання перелічених обставин та їх достовірності, стосовно вказаних обставин відсутній спір, а тому перелічені обставини перед судом не доказуються.

Розглядаючи справу в частині вимоги про скасування податкових повідомлень рішень № від 15.03.2011р., № від 15.03.2011р., № від 15.03.2011р., № від 15.03.2011р., № від 20.05.2011р., № від 20.05.2011р., суд зазначає наступне.

З 23.12.2010р. по 18.02.2011р. ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова була проведена планова виїзна перевірка УАСП у формі ТОВ «Каіс»(ідентифікаційний код 20023279) з питання дотримання вимог податкового законодавства за період 01.04.2009 р.-30.09.2010 р., валютного та іншого законодавства за період 01.04.2009р.-30.09.2010р.

Результати перевірки оформлені актом від 25.02.2011р. №494/2305/20023279.

15.03.2011р. з посиланням на даний акт ДПІ були винесені податкові повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток в загальному розмірі 3.689.614грн. (основний платіж 2.108.351,00грн.; штраф 1.581.263,25грн.), № про збільшення грошового зобовязання з ПДВ в загальному розмірі 95.709,25грн. (основний платіж 54.691,00грн.; штраф 41.018,25грн.), № про зменшення суми відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток в загальному розмірі 3.083.009,00грн., № про зменшення відємного значення ПДВ в загальному розмірі 369.591,00грн.

Стосовно вказаних податкових повідомлень-рішень позивачем було розпочато передбачену ст.56 Податкового кодексу України процедуру адміністративного оскарження рішень контролюючих органів.

За наслідками такої процедури рішенням ДПА у Харківській області від 16.05.2011р. №2122/10/25-103 були змінені спірні податкові повідомлення рішення від 15.03.2011р. № та від 15.03.2011р. №, а відповідачем, ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова, були складені та направлені на адресу УАСП у формі ТОВ «Каіс»податкові повідомлення рішення № від 20.05.2011р. про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток в загальному розмірі 2.635.438,75грн. (основний платіж 2.108.351,00грн.; штраф 527.087,75грн.) і № про збільшення грошового зобовязання з ПДВ в загальному розмірі 68.363,75грн. (основний платіж 54.691,00грн.; штраф 13.672,75грн.).

За правилом ст.60 Податкового кодексу України спірні податкові повідомлення рішення ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова від 15.03.2011р. № та від 15.03.2011р. № вважаються відкликаними, а отже, не мають юридичної дії і внаслідок цього не здатні порушити права та охоронювані законом інтереси платника податків, що зумовлює необхідність залишення позову без задоволення в частині вимоги про скасування перелічених рішень.

Як зясовано судом, фактичною підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував відображений в акті від 25.02.2011р. №494/2305/20023279 висновок ДПІ про порушення платником податків п.1.32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про ПДВ», а саме: віднесення на збільшення валових витрат обігу та виробництва і на збільшення податкового кредиту з ПДВ первинних документів, складених ФОП ОСОБА_3, ПП «Согласіє», ТОВ «Далпорт Україна», ПП «Мегалотт ЛТД»за господарськими операціями, що відбувались у межах нікчемних правочинів, так як податковими органами виявлено неможливість здійснення господарської діяльності субєктами господарювання за другою-четвертою ланкою руху товарів; безпідставне віднесення УАСП у формі ТОВ «Каіс»на збільшення валових витрат обігу та виробництва грошових сум, сплачених на користь нерезидентів Company Gutenberg Trade Limited (Англія) та Landsvit Tourist Limited (Кіпр) як компенсація вартості послуг з пошуку покупців та укладення зовнішньоекономічних контрактів з покупцями експортованого УАСП у формі ТОВ «Каіс»товару Handelscompagnie B.V. (Нідерланди) та AWT Geneva S.A. (Швейцарія), так як позивач у минулому вже мав взаємовідносини з переліченими покупцями нерезидентами.

Перевіряючи юридичну та фактичну обгрунтованість мотивів, покладених субєктом владних поноважень в основу спірних податкових повідомлень-рішень, а також обгрунтованість суджень субєкта владних повноважень, відображених в акті від 25.02.2011р. №494/2305/20023279, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд наголошує на такому.

По епізоду порушення п.1.32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про ПДВ» За матеріалами справи 07.09.2009р. між позивачем, УАСП ТОВ «КАІС»(в якості покупця), та ФОП ОСОБА_3 (в якості продавця) було укладено договір №01/0709-09 Ю/1, предметом якого є поставка товару (насіння соняшнику на умовах EXW, франко склад ЗАТ „Словянськолія). У межах згаданого правочину ФОП ОСОБА_3 було здійснено поставку товару на користь позивача, що підтверджується видатковою накладною № 21/9 від 21.09.2009р. на суму 190.424,00грн., видатковою накладною №23/9 від 23.09.2009р. на суму 115.629,80грн., видатковою накладною №24/9 від 24.09.2009р. на суму 212.914,00грн., видатковою накладною №26/9 від 26.09.2009р. на суму 362.091,60грн., видатковою накладною №27/9 від 27.09.2009р. на суму 383.294,60грн., видатковою накладною №28/9 від 28.09.2009р. на суму 107.013,40грн., видатковою накладною №30/9 від 30.09.2009р. на суму 48.937,20грн., податковою накладною №16/9 - п від 16.09.2009р. на загальну суму 220.000,00грн. (в тому числі ПДВ 36.666,67грн), податковою накладною №22/9-п від 22.09.2009р. на загальну суму 207.000,00грн. (в тому числі ПДВ 34.500,00грн), податковою накладною №23/9 - п від 23.09.2009р. на загальну суму 631.000,00грн. (в тому числі ПДВ 103.500,00грн), податковою накладною №27/9 - п від 27.09.2009р. на загальну суму 216.354,00грн. (в тому числі ПДВ 36.059,00грн), податковою накладною №28/9 - п від 28.09.2009р. на загальну суму 107.013,40грн. (в тому числі ПДВ 17.835,57грн), податковою накладною №30/9 - п від 30.09.2009р. на загальну суму 48.937,20грн. (в тому числі ПДВ 8.156,20грн).

Доводи позивача про те, що отриманий товар оприбутковано УАСП у формі ТОВ «Каіс»за дебетом рахунку 281 з кредиту рахунку 631, а також доводи про відсутність потреби у фізичному переміщенні придбаного товару (позаяк товар був придбаний на умовах EXW, франко склад ЗАТ „Словянськолія та реалізований на умовах EXW, франко склад ЗАТ „Словянськолія) підтверджені матеріалами справи, податковим органом в ході розгляду справи не спростовані.

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані УАСП у формі ТОВ «Каіс»шляхом перерахування безготівкових коштів на загальну суму 1.420.304,60грн. (в тому числі ПДВ 236.717,43грн..), що підтверджується банківськими виписками та визнано відповідачем при проведенні перевірки. Використання УАСП у формі ТОВ «Каіс»придбаного товару у власній господарській діяльності доведено добутими доказами, отримання збитків податковим органом при проведенні перевірки не виявлено.

07.04.2010р. між позивачем, УАСП ТОВ «КАІС»(в якості покупця), та ПП «Согласіє»(в якості продавця) було укладено договір №07/04-КС, предметом якого є поставка товару олії соняшникової нерафінованої. У межах згаданого правочину ПП «Согласіє»було здійснено поставку твоару, що підтверджується видатковою накладною №РН-2/07/04 від 07.04.2010р. на суму 9.935.748,00грн., видатковою накладною № РН-2/12/04 від 12.04.2010р. на суму 1.266.024,00грн., видатковою накладною №РН-2/26/04 від 26.04.2010р. на суму 5.234.256,00грн., видатковою накладною №РН-1/31/05 від 31.05.2010р. на суму 4.029.630,00грн., видатковою накладною №РН-2/25/05 від 25.05.2010р. на суму 6.579.210,00грн., видатковою накладною №РН-2/11/05 від 11.05.2010р. на суму 9.409.620,00грн., видатковою накладною №РН-3/10/06 від 10.06.2010р. на суму 6.706.351,50грн., видатковою накладною № РН-1/09/07 від 09.07.2010р. на суму 456.207,50грн., видатковою накладною №РН-1/20/09 від 20.09.2010р. на суму 147.784,00грн., податковою накладною № 80 від 07.04.2010р. на загальну суму 9.935.748,00грн. (в тому числі ПДВ 1.655.958,00грн), податковою накладною № 80 від 07.04.2010р. на загальну суму 9.935.748,00грн. (в тому числі ПДВ 1.655.958,00грн), податковою накладною №83 від 12.04.2010р. на загальну суму 1.266.024,00грн. (в тому числі ПДВ 211.004,00грн), податковою накладною №98 від 26.04.2010р. на загальну суму 5.234.256,00грн. (в тому числі ПДВ 872.376,00грн), податковою накладною № 106 від 11.05.2010р. на загальну суму 9.409.620,00грн. (в тому числі ПДВ 1.568.270,00грн), податковою накладною № 119 від 25.05.2010р. на загальну суму 6.579.210,00грн. (в тому числі ПДВ 1.096.535,00грн), податковою накладною № 125 від 31.05.2010р. на загальну суму 4.029.630,00грн. (в тому числі ПДВ 671.605,00грн), податковою накладною № 140 від 10.06.2010р. на загальну суму 6.706.351,50грн. (в тому числі ПДВ 1.117.725,25грн), податковою накладною № 159 від 09.07.2010р. на загальну суму 456.207,00грн. (в тому числі ПДВ 76.034,58грн), податковою накладною № 168 від 20.09.2010р. на загальну суму 147.784,00грн. (в тому числі ПДВ 24.630,67грн).

Доводи позивача про те, що отриманий товар оприбутковано УАСП у формі ТОВ «Каіс»за дебетом рахунку 281 з кредиту рахунку 631, використано в господарській діяльності шляхом експорту за межі митної території України підтверджені матеріалами справи, податковим органом в ході розгляду справи не спростовані.

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів, що підтверджується витребуваними судом і приєднаними до матеріалів справи банківськими виписками.

07.09.2010р. між позивачем, УАСП ТОВ «КАІС»(в якості покупця), та ТОВ «Далпорт Україна»(в якості продавця) було укладено договор, предметом якого є поставка товару - насіння соняшнику врожаю 2010 року. У межах згаданого правочину ТОВ «Далпорт Україна»було здійснено поставку товару на користь позивача, що підтверджується видатковою накладною № 120 від 07.09.2010р., податковою накладною № 116 від 07.09.2010р. на загальну суму 1.497.544,75грн. (в тому числі ПДВ 249.590,79грн).

Доводи позивача про те, що отриманий товар оприбутковано УАСП у формі ТОВ «Каіс»за дебетом рахунку 281 з кредиту рахунку 631, а також доводи про відсутність потреби у фізичному переміщенні придбаного товару (позаяк товар був придбаний на умовах EXW франко склад ЗАТ «Словянськолія», перероблений на виробничих потужностях даного субєкта господарювання відповідно до договору № 0609/10-1 від 01.09.2010р. та використаний в господарській діяльності шляхом експорту за межі митної території України) підтверджені матеріалами справи, податковим органом в ході розгляду справи не спростовані.

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані УАСП у формі ТОВ «Каіс»шляхом перерахування безготівкових коштів, що підтверджується банківськими виписками та визнано відповідачем при проведенні перевірки.

У ході розгляду справи з пояснень представника відповідача, які в цій частині повністю узгоджуються з матеріалами справи, судом встановлено, що претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін цих договорів як платників ПДВ, відповідності правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів, реальності проведення господарських операцій, відсутності у сторін перелічених правочинів наміру безпідставно одержати податкову вигоду ДПІ ні при проведенні перевірки, ні в ході судового розгляду не має.

Доказів, які б доводили нерозумність або необачність правової поведінки УАСП у формі ТОВ «Каіс»у спірних правовідносинах при укладанні і виконанні договорів з контрагентами ДПІ до суду не подано, а судом самостійно при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Витребувані судом та приєднані до справи документи засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань по оплаті вартості товарів та послуг за переліченими вище правочинами шляхом перерахування безготівкових грошових коштів. З огляду на приписи Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україніта Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом суд робить висновок про те, що операції субєктів права з перерахування саме безготівкових грошових коштів є прозорими для контролю з боку Держави, так як здійснюються виключно у встановлений самою ж Державою спосіб через банківські установи. Наявні у справі документи засвідчують, що безготівкові кошти були списані з рахунків позивача, тобто, вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), в матеріалах справи не має.

Оцінивши витребувані та приєднані до справи копії первинних документів, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про ПДВ», ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Окрім того, суд бере до уваги, встановлений в ході судового розгляду і визнаний представниками відповідача факт належності оформлення всіх первинних документів, які були включені ТОВ до складу податкового кредиту з ПДВ.

Зясувавши обставини спірних правовідносин і перевіривши їх добутими доказами, суд відзначає помилковість судження субєкта владних повноважень про вчинення позивачем порушення Закону України «Про ПДВ»та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»за згаданими вище правочинами, оскільки вказане судження ґрунтується виключно на мотивах порушення закону субєктами господарювання за 2-4 ланкою руху товару, тобто особами, з якими позивач взагалі не мав жодних господарських взаємовідносин.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість в розумінні норм Податкового кодексу України. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Слушність наведеного висновку окружного адміністративного суду підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ Фірма ВІК до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обовязковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності та обґрунтованості мотивів, котрі покладені в основу судження про вчинення платником податків порушення за даним епізодом.

Окремо суд відзначає, що за матеріалами справи 30.04.2010 року між позивачем, УАСП ТОВ «КАІС»(в якості покупця), та ПП «Мегалотт ЛТД»( в якості продавця) було укладено правочин, предметом якого є поставка товару паперу А4. Згідно з наданими позивачем документами ПП «Мегалот»була виписана видаткова накладна № 1193 від 30.04.2010р. та податкова накладна №1193 від 29.04.2010р. на загальну суму 2.670,00грн. (в тому числі ПДВ - 445,00грн). Зобов'язання по оплаті вартості товару були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів на загальну суму 2.670,00грн. (в тому числі ПДВ 445,00грн) відповідно до платіжного доручення № 298 від 29.04.2010р. на загальну суму 2670,00грн.

Втім, суд звертає увагу, що згідно з витребуваними судом на виконання приписів ст.11 КАС України довідками Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців місцезнаходженням позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»є місто Харків (Україна, Харківська область), а місцезнаходженням контрагента позивача, ПП «Мегалот»є місто ОСОБА_4 (Україна, Одеська область).

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини місцезнаходження сторін спірного правочину, суд доходить висновку, що фізичне переміщення товару з м.Одеса до м.Харкова обєктивно потребувало використання транспорту. При цьому, враховуючи обсяг товару за спірним правочином, суд відмічає, що можливість використання залізничного транспорту в даному випадку видається сумнівною.

З цього приводу суд зауважує, що ч.2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт»встановлено, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Згідно з п.п. 11.5, 11.7 п.11 Правил №363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом); перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Таким чином, у позивача, як отримувача товарів, обовязково має залишатись один примірник товарно-транспортної накладної.

Оприбуткування товарів без наявності товарно-транспортної накладної, в разі фізичного переміщення товарів в просторі за допомогою автомобільного траспорта, нормами чинного законодавства не передбачено, що повністю кореспондується зі змістом п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Підпунктом 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абз.4 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 названого закону України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової зв'язності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд доходить висновку, що за епізодом взаємовідносин з ПП «Мегалотт»позивач не подав до суду належних та допустимих доказів реальності проведення господарської операції, а відтак, не довів наявність права на збільшення валових витрат і податкового кредиту за даним епізодом.

Разом з тим, суд відзначає, що неодноразові вимоги суду про надання поепізодного розрахунку податкового зобовязання за основним платежем і штрафними санкціями були залишені субєктом владних повноважень без виконання. Вказане унеможливлює виокремлення суми грошового зобовязання та штрафу, що були визначені контролюючим органом саме за даним епізодом порушення.

По епізоду порушення п.1.32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»

З матеріалів справи вбачається, що 16.03.2010р. між позивачем, УАСП ТОВ «КАІС»(в якості замовника, іменований за договором - фірма), та компанією TRADE LIMITED»(Великобританія, в якості виконавця) було укладено договір №36, предметом якого є надання послуги з пошуку покупців на товар, який реалізується фірмою, а також із представництва інтересів фірми при продажу товару. У межах згаданого правочину були проведені господарські операції з надання послуг з пошуку покупців на товар, які оформлені Актом виконаних робіт №1 від 12.04.2010р. на суму 72.000,00 доларів США.

Зобов'язання по оплаті вартості отриманих послуг були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжними дорученнями №7 від 30.04.2010р., №19 від 03.06.2010р., №33 від 29.06.2010р., №34 від 14.07.2010р., №44 від 26.08.2010р., №49 від 01.10.2010р. на загальну суму 72.000,00 доларів США (в еквіваленті 575.280,00грн.).

02.04.2010р. між позивачем, УАСП ТОВ «КАІС»(в якості замовника, іменованого за договором - фірма), та компанією TOURIST LIMITED»(Кіпр, в якості виконавця) було укладено договір №37, предметом якого є надання послуги з пошуку покупців на товар, який реалізується фірмою, а також із представництва інтересів фірми при продажу товару. У межах згаданого правочину були проведені господарські операції з надання послуг з пошуку покупців на товар, які оформлені Актом виконаних робіт №1 від 13.05.2010р. на суму 120.000,00 доларів США.

Зобов'язання по оплаті вартості отриманих послуг були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжними дорученнями №20 від 04.06.2011р. та №22 від 14.06.2011р. на загальну суму 120.000,00 доларів США (в еквіваленті 951.108,00грн.).

При вирішенні спору суд відзначає, що правовідносини з приводу формування валових витрат обігу та виробництва унормовані приписами ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», відповідно до п.5.1 ст.5 якого під валовими витратами виробництва та обігу розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За правилом п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 згаданого закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Проаналізувавши положення наведених норм закону, суд доходить висновку, що визначальним критерієм для формування валових витрат обігу та виробництва платника податку є причетність набутих у власність товарів, отриманих робіт, спожитих послуг до господарської діяльності субєкта господарювання як платника податку на прибуток.

Згідно приписів п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Як вбачається з пояснень представника позивача, які підтверджуються матеріалами справи, фактичне надання послуг позивачеві полягало у тому, що за сприяння нерезидентів NBERG TRADE LIMITED»та TOURIST LIMITED»УАСП у формі ТОВ «КАІС»було укладено зовнішньоекономічні контракти №1004051 від 16.04.2010р. на продаж нерафінованої соняшникової олії, наливом, у кількості 2000 метричних тон за ціною 815,00 доларів США за одну метричну тону та №1004006/3 від 02.04.2010р. на продаж нерафінованої соняшникової олії, наливом, у кількості 950 метричних тон за ціною 815,00 доларів США за одну метричну тону з компанією (GENEVA) S.A.»(Женева, Швейцарія); №PN-0722/09 від 26.04.2010р. на продаж нерафінованої соняшникової олії, наливом, у кількості 1000 метричних тон за ціною 805,00 доларів США за одну метричну тону та зовнішньоекономічний контракт №PN-0724/09 від 28.04.2010р. на продаж нерафінованої соняшникової олії, наливом, у кількості 1000 метричних тон за ціною 813,00 доларів США за одну метричну тону з компанією „Nidera Handelscompagnie B.V. (Роттердам, Нідерланди).

Факт здійснення позивачем експорту товару за межі митної території України на користь нерезидентів (GENEVA) S.A.»(Женева, Швейцарія), Handelscompagnie B.V.»(Роттердам, Нідерланди) встановлений судом, підтверджений матеріалами справи, визнаний відповідачем.

Довід відповідача про відсутність потреби у використанні послуг нерезидентів - посередників у звязку з наявністю у УАСП у формі ТОВ «Каіс»господарських взаємовідносин з нерезидентами покупцями - (GENEVA) S.A.»(Женева, Швейцарія), Handelscompagnie B.V.»(Роттердам, Нідерланди) до моменту укладання спірних правочинів від 16.03.2010р. №36 та від 02.04.2010р. №37 спростовується наданими позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»листами згаданих покупців, з яких вбачається неможливість укладення зовнішньоекономічних угод на поставку товару без участі посередників - TRADE LIMITED»та TOURIST LIMITED».

У ході розгляду справи відповідач не подав до суду належних та допустимих в розумінні ст.70 КАС України доказів на підтвердження викладеного в акті перевірки припущення про те, що позивач, УАСП у формі ТОВ «Каіс»мав реальну можливість укласти зовнішньоекономічні контракти на поставку товару безпосередньо з покупцями (GENEVA) S.A.»(Женева, Швейцарія), Handelscompagnie B.V.»(Роттердам, Нідерланди) без участі посередників UTENBERG TRADE LIMITED»та TOURIST LIMITED».

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності та обґрунтованості мотивів, котрі покладені в основу судження про вчинення платником податків порушення за даним епізодом.

Розглядаючи справу в частині вимоги про скасування податкових повідомлень рішень № від 06.04.2010р. та № від 06.04.2010р., суд зазначає наступне.

З 21.02.2011р. по 29.03.2011р. ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова була проведена позапланова виїзна перевірка УАСП у формі ТОВ «Каіс»(ідентифікаційний код 20023279) з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за грудень 2010р., яка виникла за рахунок відємного значення ПДВ, що декларувалось у листопаді.

Результати перевірки оформлені актом від 29.03.2011р. №833/07-0/20023279.

06.04.2011р. з посиланням на даний акт ДПІ були винесені податкове повідомлення-рішення № про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ в загальному розмірі 6.573.491,00грн. та № про зменшення відємного значення ПДВ в загальному розмірі 2.779.458,00грн.

Як зясовано судом, фактичною підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував відображений в акті від 29.03.2011р. №833/07-0/20023279 висновок ДПІ про порушення УАСП у формі ТОВ «Каіс»п.1.5 ст.1, п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7, п.7.8 ст.7 Закону України «Про ПДВ», а саме: включення до складу податкового кредиту з ПДВ листопада-грудня 2010р. податкових накладних, що були виписані контрагентами в попередніх звітних податкових періодах; про порушення УАСП у формі ТОВ «Каіс»п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про ПДВ», а саме: віднесення на збільшення податкового кредиту з ПДВ складених ТОВ АФ «Подолівська»розрахунків коригувань на суму ПДВ 9.097.893,65грн. за відсутності факту списання грошових коштів з рахунків УАСП у формі ТОВ «Каіс».

Перевіряючи юридичну та фактичну обгрунтованість вказаного висновку відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

По епізоду порушення п.1.5 ст.1, п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7, п.7.8 ст.7 Закону України «Про ПДВ»

Станом на момент виникнення спірних правовідносин правила обрахування розміру податкового кредиту були викладені законодавцем у п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про ПДВ», де вказано, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Системно аналізуючи положення Закону України «Про ПДВ», суд доходить висновку, що податковий кредит з ПДВ за правовою природою свого походження є наслідком виникнення в діяльності контрагента субєкта права платника податку на додану вартість обєкта оподаткування, визначеного ст.3 Закону України «Про ПДВ».

Тому з огляду на приписи ст.3 Закону України «Про систему оподаткування», де вказано, що одним із принципів побудови системи оподаткування є обов'язковість - впровадження норм щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), визначених на підставі достовірних даних про об'єкти оподаткування за звітний період, та встановлення відповідальності платників податків за порушення податкового законодавства, суд відзначає, що сума податкового кредиту з ПДВ має бути відображена в документі обовязкової податкової звітності платника ПДВ за той звітний податковий період, коли виник обєкт оподаткування, тобто, коли була здійснена господарська операція, яка є обєктом оподаткування ПДВ. Юридичною гарантією захисту прав платника податків, який здійснює господарську операцію з придбання товарів (робіт, послуг), на формування податкового кредиту з ПДВ за господарською операцією, в якій він бере участь, є приписи п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про ПДВ», в силу яких в разі не отримання на свою вимогу від контрагента податкової накладної, платник ПДВ наділений правом подати до податкового органу скаргу на такого контрагента і сформувати податковий кредит за цією господарською операцією саме на підставі скарги. Разом з тим, оскільки в положеннях п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про ПДВ»законодавцем зазначено про наявність у платника податків саме права на подання скарги, а не обовязку її подання, то суд відзначає, що нереалізація платником податку цього права з будь-яких причин не має своїм правовим наслідком втрату такою особою права на податковий кредит.

Відтак, беручи до уваги інші приписи Закону України «Про ПДВ», а саме: п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 та п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього закону, суд вважає, що право платника ПДВ на збільшення податкового кредиту має бути реалізовано не пізніше від звітного податкового періоду отримання платником ПДВ від свого контрагента відповідної належно складеної податкової накладної.

Під час вирішення спору судом встановлено, що жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності субєктів господарювання, котрі є сторонами правочинів, в межах яких були виписані податкові накладні (за згаданим вище епізодом порушення), до правового статусу цих осіб, відповідності правочинів вимогам закону, належності складання податкових накладних №№25 від 19.08.2010 р., 28 від 20.08.2010 р., 34 від 25.08.2010 р., 36 від 26.08.2010 р., 38 від 27.08.2010 р., 42 від 30.08.2010 р., 45 від 31.08.2010 р., 4 від 03.09.2010 р., 8 від 06.09.2010 р., 19 від 13.09.2010 р., 27 від 20.09.2010 р. ДПІ ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не має. Судом також достеменно встановлено, що мотиви фізичної відсутності товару (робіт, послуг) у спірних правовідносинах, невикористання товару (робіт, послуг) в господарській діяльності позивача, вартісних показників придбаного ДП товару (робіт, послуг), способу, порядку та стану розрахунків, повторного (подвійного) віднесення податкових накладних на збільшення податкового кредиту з ПДВ не були покладені субєктом владних повноважень в основу спірних рішень. Відтак, з огляду на приписи ст.ст.6 і 8 Конституції України, ст.2 і 11 КАС України суд не вбачає підстав для дослідження в ході розгляду справи цих обставин, позаяк зміна судом як фактичних, так і юридичних мотивів прийняття субєктом владних повноважень спірного правового акту індивідуальної дії чинним процесуальним законодавством не передбачена.

За таких обставин, суд відзначає, що висновок ДПІ про відсутність у позивача права на збільшення податкового кредиту з ПДВ листопада-грудня 2010 р. за податковими накладними, котрі виписані в попередніх звітних податкових періодах, спростовується матеріалами справи.

По епізоду порушення п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про ПДВ»

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про ПДВ»датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Приписами п.4.5 ст.4 Закону України «Про ПДВ»передбачено, якщо після поставки товарів (послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Правила коригування визначені законодавцем в п.4.5.1-4.5.3 п.4.5 ст.4 Закону України «Про ПДВ», де зазначено, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок відкоригованого значення податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за наслідками такого податкового періоду у разі, якщо він є зареєстрованим як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів (послуг) (п.4.5.1 п.4.5 ст.4); якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок відкоригованого значення податку; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за наслідками такого податкового періоду у разі, якщо він є зареєстрованим як платник податку на дату проведення перерахунку (п.п.4.5.2 п.4.5 ст.4); зменшення суми податкових зобов'язань платника податку - постачальника при зміні компенсації вартості товарів (послуг), наданих особам, які не були платниками цього податку на момент такої поставки, дозволяється лише: а) при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості; б) при перегляді цін, пов'язаних з гарантійними замінами товарів (п.п.4.5.3 п.4.5 ст.4).

Порівнюючи положення наведених норм Закону України «Про ПДВ», суд доходить до висновку, що стосовно правовідносин, котрі складаються з приводу коригування податкових зобовязань з ПДВ та коригування податкового кредиту з ПДВ, приписи п.4.5 ст.4 Закону України «Про ПДВ»є спеціальною нормою матеріального права, якою не передбачено наявності події стосовно списання коштів з банківського рахунку платника ПДВ в оплату вартості товарів (робіт, послуг) як обовязкової умови для збільшення податкового кредиту з ПДВ.

За матеріалами справи 02.08.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»(в якості покупця) та ТОВ АФ «Подолівська»(в якості продавця) було укладено договір №02/08-ПО, предметом якого є поставка пшениці озимої (2 та 4 класу) і соняшника.

Протягом серпня 2010р. позивачем за названим договором було перераховано на користь ТОВ АФ «Подолівська»в якості попередньої оплати 83.448.324,00грн., а виписані ТОВ АФ «Подолівська»податкові накладні від 19.08.2010р. №25 на суму 3.679.000,00грн. (в тому числі ПДВ - 613.166,67грн.), від 20.08.2010р. №28 на суму 73.660.000,00грн. (в тому числі ПДВ - 12.276.666,67грн.), від 25.08.2010р. №34 на суму 980.624,00грн. (в тому числі ПДВ - 163.437,33грн.), від 26.08.2010р. №36 на суму 310.000,00грн. (в тому числі ПДВ 51.666,67грн.), від 27.08.2010р. №38 на суму 245.000,00грн. (в тому числі ПДВ - 40.833,33грн.), від 30.08.2010р. №42 на суму 4.348.700,00грн. (в тому числі ПДВ - 724.783,33грн.), від 31.08.2010р. №45 на суму 225.000,00грн. (в тому числі ПДВ 37.500,00грн.) були включені позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ.

01.09.2010р. в межах договору №02/08-ПО від 02.08.2010р. ТОВ «АФ «Подолівська»було виписано видаткову накладну №2/01/09 на суму 29.480.462,00грн. (в тому числі ПДВ 4.913.410,34грн.), якою оформлено господарську операцію з поставки товару на користь позивача.

У вересні 2010р. позивачем з посиланням на вищеназваний правочин було перераховано на користь ТОВ АФ «Подолівська»в якості попередньої оплати 842.500,00грн., а виписані ТОВ АФ «Подолівська»податкові накладні від 03.09.2010р. №4 на суму 25.000,00грн. (в тому числі ПДВ 4.166,67грн.), від 06.09.2010р. №8 на суму 190.000,00грн. (в тому числі ПДВ 31.666,67грн.), від 13.09.2010р. №19 на суму 467.000,00грн. (в тому числі ПДВ 77.883,33грн.), від 20.09.2010р. №27 на суму 160.500,00грн. (в тому числі ПДВ 26.750,00грн.) були включені позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ.

14.09.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»на користь УАСП у формі ТОВ «Каіс»було повернуто раніше отриманої попередньої оплати за договором №02/08-ПО від 02.08.2010р. в загальній сумі 500.000,00 (в тому числі ПДВ 83.333,33грн.).

Як вбачається з матеріалів справи 14.09.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»було складено розрахунок №44/28 до податкової накладної №28 від 20.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 83.333,33грн.

В декларації з ПДВ за вересень 2010р. позивачем відображено зменшення податкового кредиту з ПДВ за даною господарською операцією в сумі 83.333,33грн.

30.09.2010р. УАСП у формі ТОВ «Каіс»було виписано видаткову накладну №ВП-0000003 на суму 29.480.462,00грн. (в тому числі ПДВ - 4.913.410,34грн.), якою оформлено господарську операцію з повернення товару на користь ТОВ АФ «Подолівська». Оскільки як отримання товару, так і подальше повернення товару є другою подією, що настала після події списання коштів з банківського рахунку позивача, то дана господарська операція не знайшла свого відображення в податковому обліку УАСП у формі ТОВ «Каіс»з податку на додану вартість.

01.10.2010р. в межах договору №02/08-ПО від 02.08.2010р. ТОВ «АФ «Подолівська»було виписано видаткову накладну №1/01/10 на суму 21.066.668,55грн. (в тому числі ПДВ 3.511.111,42грн.) та №3/01/10 на суму 4.136.793,50грн. (в тому числі ПДВ 689.465,58грн.), якими оформлено господарські операції з поставки товару на користь позивача.

04.10.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»та ТОВ АФ «Подолівська»було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з умовами якої сторони домовились про припинення взаємних договірних зобовязань на суму 4.000.000,00грн. Відповідно до умов згаданої угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог у ТОВ АФ «Подолівська»залишилось право вимоги до позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»за договором купівлі-продажу від 02.08.2010р. №02/08-ПО в сумі 54.587.361,95грн.

Як вбачається з матеріалів справи 04.10.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»було складено розрахунок №48/28 до податкової накладної №28 від 20.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 666.666,67грн.

06.10.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»та ТОВ АФ «Подолівська»було укладено договір №1 «Про відступлення права вимоги», згідно з яким ТОВ АФ «Подолівське»було передано (відступлено) на користь УАСП у формі ТОВ «Каіс»право вимоги до ТОВ «ВФ «Протекс»на суму 18.520.000,00грн.

06.10.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»та ТОВ АФ «Подолівська»було укладено договір №2 «Про відступлення права вимоги», згідно з яким ТОВ АФ «Подолівське»було передано (відступлено) на користь УАСП у формі ТОВ «Каіс»право вимоги до ТОВ «Вакко»на суму 13.091.000,00грн.

06.10.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»та ТОВ АФ «Подолівська»було укладено договір №3 «Про відступлення права вимоги», згідно з яким ТОВ АФ «Подолівське»було передано (відступлено) на користь УАСП у формі ТОВ «Каіс»право вимоги до ТОВ «Тисон»на суму 22.978.556,33грн.

У звязку з укладанням вищеперелічених договорів відступлення права вимоги 06.10.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»та ТОВ АФ «Подолівська»було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з умовами якої сторони домовились про припинення взаємних договірних зобовязань на суму 54.587.361,95грн. Відповідно до умов згаданої угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог у ТОВ АФ «Подолівська»залишилось право вимоги до позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»за договором №3 від 06.10.2010р. в сумі 2.194,38грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.10.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»на виконання угоди від 06.10.2010р.про зарахування зустрічних однорідних вимог були складені: розрахунок №59/27 до податкової накладної №27 від 20.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 26.750,00грн.; розрахунок №58/19 до податкової накладної №19 від 13.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 77.833,33грн.; розрахунок №57/8 до податкової накладної №8 від 06.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 31.666,67грн.; розрахунок №56/4 до податкової накладної №4 від 03.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 4.166,67грн.; розрахунок №55/45 до податкової накладної №45 від 31.08.2011р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 37.500,00грн.; розрахунок №54/42 до податкової накладної №42 від 30.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 742.783,33грн.; розрахунок №53/38 до податкової накладної №38 від 27.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 40.833,33грн.; розрахунок №52/36 до податкової накладної №36 від 25.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 51.666,67грн.; розрахунок №51/34 до податкової накладної №34 від 25.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 163.437,33грн.; розрахунок №50/28 до податкової накладної №28 від 20.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 2.145.140,75грн., 4.387.094,00грн., 1.402.298,92грн.; розрахунок №49/25 до податкової накладної №25 від 19.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 4.722,07грн.

В декларації з ПДВ за жовтень 2010р. позивачем відображено зменшення податкового кредиту з ПДВ за переліченими вище розрахунками коригувань, складеними ТОВ АФ «Подолівська»у жовтні 2010р.

Судом достеменно встановлено, що жодних зауважень до проведеного позивачем коригування податкового кредиту з ПДВ за переліченими розрахунками в бік зменшення податковий орган ані в ході проведення перевірки, ані в ході розгляду справи не має.

16.12.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»та ТОВ АФ «Подолівська»було укладено угоду про анулювання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.10.2010р., згідно з якою сторони домовились, що угода про залік зустрічних однорідних вимог від 06.10.2010р. не має ніяких юридичних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи 16.12.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»на виконання угоди від 16.12.2010р. про анулювання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.10.2010р. були складені: розрахунок №72/27 до податкової накладної №27 від 20.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 26.750,00грн.; розрахунок №71/19 до податкової накладної №19 від 13.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 77.833,33грн.; розрахунок №70/8 до податкової накладної №8 від 06.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 31.666,67грн.; розрахунок №69/4 до податкової накладної №4 від 03.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 4.166,67грн.; розрахунок №68/45 до податкової накладної №45 від 31.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 37.500,00грн.; розрахунок №67/42 до податкової накладної №42 від 30.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 724.783,33грн.; розрахунок №66/38 до податкової накладної №38 від 27.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 40.833,33грн.; розрахунок №65/36 до податкової накладної №36 від 26.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 51.666,67грн.; розрахунок №64/34 до податкової накладної №34 від 25.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 163.437,33грн.; розрахунок №63/28 до податкової накладної №28 від 20.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 2.145.140,75грн. і 5.789.393,50грн.; розрахунок №62/25 до податкової накладної №25 від 19.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала збільшенню на 4.722,07грн.

В декларації з ПДВ за грудень 2010р. позивачем відображено збільшення податкового кредиту з ПДВ за переліченими вище розрахунками коригувань.

Протягом 20-21.12.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»на користь УАСП у формі ТОВ «Каіс»було повернуто раніше отриманої попередньої оплати за договором №02/08-ПО від 02.08.2010р. в загальній сумі 54.587.361,95грн. (за 20.12.2010р. - 21.335.000,00грн., за 21.12.2010р. 33.252.361,95грн.).

Як вбачається з матеріалів справи 20.12.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»були складені: розрахунок №73/25 до податкової накладної №25 від 19.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 4.722,07грн.; розрахунок №74/28 до податкової накладної №28 від 20.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 2.451.140,75грн. і 1.405.970,51грн.; а 21.12.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»були складені: розрахунок №84/27 до податкової накладної №27 від 20.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 26.750,00грн.; розрахунок №83/19 до податкової накладної №19 від 13.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 77.833,33грн.; розрахунок №82/8 до податкової накладної №8 від 06.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 31.666,67грн.; розрахунок №81/4 до податкової накладної №4 від 03.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 4.166,67грн.; розрахунок №80/45 до податкової накладної №45 від 31.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 37.500,00грн.; розрахунок №79/42 до податкової накладної №42 від 30.08.2010р. , згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 724.783,33грн.; розрахунок №78/38 до податкової накладної №38 від 27.08.2010р. , згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 40.833,33грн.; розрахунок №77/36 до податкової накладної №36 від 26.08.2010р. , згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 51.666,67грн.; розрахунок №76/34 до податкової накладної №34 від 25.08.2010р. , згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 163.437,33грн.; розрахунок №75/28 до податкової накладної №28 від 20.08.2010р. , згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 4.383.422,99грн.

27.12.2010р. УАСП у формі ТОВ «Каіс»було виписано видаткову накладну №ВП-0000003 на суму 20.679.466,35грн. (в тому числі ПДВ - 3.446.577,72грн.), якою оформлено господарську операцію з повернення товару на користь ТОВ АФ «Подолівська».

28.12.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»на користь УАСП у формі ТОВ «Каіс»було повернуто раніше отриманої попередньої оплати за договором №02/08-ПО від 02.08.2010р. в загальній сумі 20.679.466,35грн.

Як вбачається з матеріалів справи 28.12.2010р. ТОВ АФ «Подолівська»були складені: розрахунок №87/28 до податкової накладної №27 від 20.09.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 2.821.325,54грн. і 16.807,58грн.; розрахунок №86/25 до податкової накладної №25 від 19.08.2010р., згідно з яким сума податкового кредиту позивача, УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягала зменшенню на 227.777,93грн. і 380.666,67грн.

В декларації з ПДВ за грудень 2010р. позивачем відображено зменшення податкового кредиту з ПДВ за переліченими вище розрахунками коригувань.

Судом достеменно встановлено, що показники проведених між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»та ТОВ АФ «Подолівська»господарських операцій за договором купівлі-продажу №02/08-ПО від 02.08.2010р., за угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.10.2010р., за угодою від 16.12.2010р. про анулювання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.10.2010р. сторонами не оспорюються, стосовно таких показників, а також належності складання розрахунків коригувань відсутній спір.

Визначеного п.4.5 ст.4 Закону України «Про ПДВ»випадку, що унеможливлює коригування податкового кредиту з ПДВ, як-то: відсутність у сторін перелічених вище правочинів статусу платників ПДВ на момент проведення господарських операцій за цими правочинами, матеріали справи не містять.

Оскільки відповідач, ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова, не заперечував проти коригування УАСП у формі ТОВ «Каіс»податкового кредиту з ПДВ за угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.10.2010р. у бік зменшення, то податковий орган не мав визначених Законом України «Про ПДВ»підстав для висновку про неправомірність коригування УАСП у формі ТОВ «Каіс»податкового кредиту з ПДВ за угодою від 16.12.2010р. про анулювання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.10.2010р. у бік збільшення, позаяк такі дії платника податків не суперечили вимогам закону.

Посилання субєкта владних повноважень на приписи п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про ПДВ»суд визнає юридично неспроможними, так як положення згаданої норми закону не регламентують правовідносин з приводу коригування податкового кредиту з ПДВ.

Окрім того, суд відзначає, що правова поведінка субєкта владних повноважень у спірних правовідносинах не узгоджується з вимогами ч.3 ст.2 КАС України, бо визнаючи правомірність проведеного УАСП у формі ТОВ «Каіс»коригування податкового кредиту з ПДВ у бік зменшення на підставі угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, податковий орган разом з тим не визнає за правильне відновлення платником податків податкового кредиту з ПДВ після припинення існування тієї правової підстави, котра слугувала причиною зменшення податкового кредиту з ПДВ, тобто після укладання угоди про анулювання заліку зустрічних однорідних вимог.

Додатково при вирішенні спору по суті за даним епізодом порушення суд бере до уваги, що в ході проведення перевірки субєкт владних повноважень не встановив нікчемності або невідповідності закону договору купівлі-продажу №02/08-ПО від 02.08.2010р., угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.10.2010р., угоди від 16.12.2010р. про анулювання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.10.2010р., не поклав таких висновків в основу спірних рішень. Відтак, правові наслідки згаданих правочинів підлягали відображенню в податковому обліку УАСП у формі ТОВ «Каіс»з податку на додану вартість.

Розглядаючи справу в частині вимоги про скасування податкових повідомлень рішень № від 06.04.2010р. та № від 06.04.2010р., суд зазначає наступне.

З 21.03.2011р. по 29.03.2011р. ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова була проведена невиїзна документальна перевірка УАСП у формі ТОВ «Каіс»(ідентифікаційний код 20023279) з питання правових відноси з ТОВ «Агро-Пром Союз»(ідентифікаційний код 26695119) і ПП «Согласіє»(ідентифікаційний код 32722611) за період 01.04.2010р.-31.07.2010р. та з питання правових відносин з ПП «Согласіє»(ідентифікаційний код 32722611) за період 01.08.2010р.-30.11.2010р.

Результати перевірки оформлені актом від 29.03.2011р. №834/07-0/20023279.

06.04.2011р. з посиланням на даний акт ДПІ були винесені податкове повідомлення-рішення № про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ в загальному розмірі 2.613.890,00грн. та № про зменшення відємного значення ПДВ в загальному розмірі 149,00грн.

Як зясовано судом, в основу спірних рішень субєктом владних повноважень покладені відображені в акті від 29.03.2011р. №834/07-0/20023279 висновки про порушення УАСП у формі ТОВ «Каіс»п.п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про ПДВ», а саме: відсутність надмірної сплати ПДВ до державного бюджету України субєктами господарювання за 2-4 ланками руху товару; про порушення УАСП у формі ТОВ «Каіс»п.1.6 ст.1, п.п.4.5.1 п.4.5 ст.4, п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про ПДВ», ст.207 Господарського кодексу України, ст.ст.203, 215, 228 Цивільного кодексу України, а саме: зменшення платником податків податкових зобовязань з ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Согласіє»за фактом повернення раніше отриманої попередньої оплати за товар без одночасного зменшення ПП «Согласіє»податкового кредиту з ПДВ за складеними УАСП у формі ТОВ «Каіс»розрахунками коригувань.

Перевіряючи юридичну та фактичну обгрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених субєктом владних повноважень в акті від 29.03.2011р. №834/07-0/20023279, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

По епізоду порушення п.п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про ПДВ»

За матеріалами справи 28.07.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»(в якості покупця) та ТОВ «Агро-Пром Союз»(в якості продавця) було укладено договір №28/07-АПС, предметом якого є поставка товару (пшениці 4, 5, 6 класу). З посиланням на вказаний правочин ТОВ «Агро-Пром Союз»було виписано податкову накладну №280702 від 28.07.2010р. на суму 327.500,00грн. (в тому числі ПДВ 54.583,33грн.), видаткові накладні №290703 від 29.07.2010р. на суму 226.560,57грн. (в тому числі ПДВ 37.760,09грн.), №300702 від 30.07.2010р. на суму 100.939,43грн. (в тому числі ПДВ 16.823,24грн.). оплата вартості придбаного товару була проведена позивачем 28.07.2010р. в сумі 327.500,00грн. (в тому числі ПДВ 54.583,33грн.), що підтверджується витребуваною судом і приєднаною до справи банківською випискою.

07.04.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»(в якості покупця) та ПП «Согласіє»(в якості продавця) було укладено договір №07/04-КС, предметом якого є поставка товару (олія соняшникова нерафінована). Суд відзначає, що умови укладеного правочину не передбачали транспортування товару. Разом з тим, судом в ході розгляду справи встановлена відсутність потреби у транспортуванні товару, позаяк товар знаходився у виробника олії соняшникової (ЗАТ «Славянськолія»), звідки відвантажувався на експорт. З посиланням на вказаний правочин ПП «Согласіє»були виписані видаткові накладні №РН-2/07/04 від 07.04.2010р. на суму 9.935.748,00грн. (в тому числі ПДВ - 1.655.598,00грн.), №РН-2/12/04 від 12.04.2010р. на суму 1.266.024,00грн. (в тому числі ПДВ - 211.004,00грн.), №РН-2/26/04 від 26.04.2010р. на суму 5.234.256,00грн. (в тому числі ПДВ 872.376,00грн.), №РН-2/11/05 від 11.05.2010р. на суму 9.409.620,00грн. (в тому числі ПДВ 1.568.270,00грн.), №РН-2/25/05 від 25.05.2010р. на суму 6.579.210,00грн. (в тому числі ПДВ 1.096.535,00грн.), №РН-1/31/05 від 31.05.2010р. на суму 4.029.630,00грн.( в тому числі ПДВ 671.605,00грн.), №Рн-3/10/06 від 10.06.2010р. на суму 6.706.351,50грн.(в тому числі ПДВ 1.117.725,25грн.), №РН-1/09/07 від 09.07.2010р. на суму 456.207,50грн. (в тому числі ПДВ 76.034,58грн.), а також податкові накладні №80 від 07.04.2010р. на суму 9.935.748,00грн. (в тому числі ПДВ 1.655.958,00грн.), №83 від 12.04.2010р. на суму 1.266.024,00грн. (в тому числі ПДВ 211.004,00грн.), №98 від 26.04.2010р. на суму 5.234.256,00грн. (в тому числі ПДВ 872.376,00грн.), №108 від 11.05.2010р. на суму 9.409.620,00грн.( в тому числі ПДВ 1.568.270,00грн.), №119 від 25.05.2010р. на суму 6.579.210,00грн. (в тому числі ПДВ 1.096.535,00грн.), №125 від 31.05.2010р. на суму 4.029.630,00грн. (в тому числі ПДВ 671.605,00грн.), №140 від 10.06.2010р. на суму 6.706.351,50грн. (в тому числі ПДВ 1.117.725,25грн.), №159 від 09.07.2010р. на суму 456.207,50грн. (в тому числі ПДВ 76.034,58грн.).

Оплата вартості придбаного товару підтверджується витребуваною судом і приєднаною до справи банківською випискою. Експорт згаданого товару засвідчений належно складеними вантажними митними деклараціями. Жодних претензій до правильності оформлення ВМД податковий орган в акті перевірки не викладав, в основу спірних рішень такий мотив субєктом владних повноважень не покладений.

В ході розгляду справи з пояснень представника відповідача, які в цій частині повністю узгоджуються з матеріалами справи, судом встановлено, що претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін цих договорів як платників ПДВ, відповідності правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів, реальності проведення господарських операцій, відсутності у сторін перелічених правочинів наміру безпідставно одержати податкову вигоду ДПІ ні при проведенні перевірки, ні в ході судового розгляду не має.

Доказів, які б доводили нерозумність або необачність правової поведінки УАСП у формі ТОВ «Каіс»у спірних правовідносинах при укладанні і виконанні договорів з контрагентами ДПІ до суду не подано, а судом самостійно при виконанні вимог ст..11 КАС України не виявлено.

Витребувані судом та приєднані до справи документи засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань по оплаті вартості товарів та послуг за переліченими вище правочинами шляхом перерахування безготівкових грошових коштів. З огляду на приписи Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україніта Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом суд робить висновок про те, що операції субєктів права з перерахування саме безготівкових грошових коштів є прозорими для контролю з боку Держави, так як здійснюються виключно у встановлений самою ж Державою спосіб через банківські установи. Наявні у справі документи засвідчують, що безготівкові кошти були списані з рахунків позивача, тобто, вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), в матеріалах справи не має.

Оцінивши витребувані та приєднані до справи копії первинних документів, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про ПДВ», ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Окрім того, суд бере до уваги, встановлений в ході судового розгляду і визнаний представниками відповідача факт належності оформлення всіх первинних документів, які були включені ТОВ до складу податкового кредиту з ПДВ.

Зясувавши обставини спірних правовідносин і перевіривши їх добутими доказами, суд відзначає помилковість судження субєкта владних повноважень про вчинення позивачем порушення Закону України «Про ПДВ»за згаданими вище правочинами, оскільки вказане судження ґрунтується виключно на мотивах порушення закону субєктами господарювання за 2-4 ланкою руху товару, тобто особами, з якими позивач взагалі не мав жодних господарських взаємовідносин.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість в розумінні норм Податкового кодексу України. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Слушність наведеного висновку окружного адміністративного суду підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ Фірма ВІК до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обовязковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності та обгрунтованості мотивів, котрі покладені в основу судження про вчинення платником податків порушення за даним епізодом.

По епізоду порушення п.1.6 ст.1, п.п.4.5.1 п.4.5 ст.4, п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про ПДВ», ст.207 Господарського кодексу України, ст.ст.203, 215, 228 Цивільного кодексу України

За матеріалами справи 04.08.2010р. між позивачем, УАСП у формі ТОВ «Каіс»(в якості продавця) та ПП «Согласіє»(в якості покупця) було укладено договір №04/08-КС, предметом якого є поставка товару (пшениці озимої 2, 4 класу і соняшника).

У звязку з отриманням попередньої оплати від ПП «Согласіє»позивачем були виписані 19.08.2010р. податкова накладна №51 на суму 2.923.000,00грн. (в тому числі - 487.166,66грн.), а 20.08.2010р. податкова накладна №52 на суму 73.140.000,00грн. (в тому числі ПДВ 12.190.000,00грн.). Вказані податкові накладні були включені позивачем до складу податкових зобовязань з ПДВ серпня 2010р.

15.09.2010р. між УАСП у формі ТОВ «Каіс»та ПП «Согласіє»було укладено додаткову угоду №1, згідно з якою розірвано договір №04/08-КС від 04.08.2010р.

Протягом жовтня 2010р. УАСП у формі ТОВ «Каіс»на користь ПП «Согласіє»було повернуто раніше отриманої попередньої оплати за договором №04/08-КС від 04.08.2010р. в загальній сумі 76.063.000,00.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2010р. УАСП у формі ТОВ «Каіс»було складено розрахунок №9/52 до податкової накладної №52 від 20.08.2010р., згідно з яким податкові зобовязання УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягали зменшенню на 4.654.333,33грн.; 22.10.2010р. УАСП у формі ТОВ «Каіс»було складено розрахунок №8/52 до податкової накладної №52 від 20.08.2010р., згідно з яким податкові зобовязання УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягали зменшенню на 1.972.333,33грн.; 20.10.2010р. УАСП у формі ТОВ «Каіс»було складено розрахунок №7/52 до податкової накладної №52 від 20.08.2010р., згідно з яким податкові зобовязання УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягали зменшенню на 1.475.500,00грн. і 401.500,00грн.; 19.10.2010р. УАСП у формі ТОВ «Каіс»було складено розрахунок №6/52 до податкової накладної №52 від 20.08.2010р., згідно з яким податкові зобовязання УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягали зменшенню на 233.500,00грн. і 253.166,66грн.; 19.10.2010р. УАСП у формі ТОВ «Каіс»було складено розрахунок №5/51 до податкової накладної №51 від 19.08.2010р., згідно з яким податкові зобовязання УАСП у формі ТОВ «Каіс»з ПДВ підлягали зменшенню на 3.686.333,33грн.

У декларації з ПДВ за жовтень 2010р. позивачем відображено зменшення податкового зобовязання з ПДВ за господарськими операціями в межах договору №04/08-КС від 04.08.2010р.

Оглянувши копії перелічених вище розрахунків, суд відзначає, що вказані розрахунки коригувань були вручені позивачем гр.ОСОБА_4, тобто особі, яка від імені ПП «Согласіє»підписала договір №04/08-КС від 04.08.2010р. та згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців є керівником ПП «Согласіє».

Підпунктом «а»п.п.4.5.1 п.4.5 ст.4 Закону України «Про ПДВ»передбачено, якщо після поставки товарів (послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню. Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок відкоригованого значення податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за наслідками такого податкового періоду у разі, якщо він є зареєстрованим як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів (послуг).

Дослідивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд відзначає, що у спірних правовідносинах позивачем забезпечено дотримання вимог п.п.4.5.1 п.4.5 ст.4 Закону України «Про ПДВ», так як зменшення податкових зобовязань з ПДВ було проведено після фактичного повернення попередньої оплати, складання розрахунків коригувань та вручення розрахунків коригувань контрагенту.

Викладене в акті судження податкового органу про нікчемність договору №04/08-КС від 04.08.2010р. суд вважає хибним, так як в ході розгляду справи ДПІ не спростовано встановленої ст.204 ЦК України презумпції правомірності спірного правочину, не подано належних, допустимих та достатніх доказів, а також не наведено належних доводів на підтвердження припущення стосовно нікчемності правочину.

При цьому, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами вчинення платником податків нікчемного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 КАС України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

У ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Також вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що судження податкового органу про нікчемність спірного правочину не підкріплено доводами та доказами, які згадуються у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними.

З приводу судження суб'єкта владних повноважень про нікчемність спірного правочину суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач та його контрагенти є окремими субєктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Закону України Про податок на додану вартість позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення субєкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом, є неможливим.

Додатково суд зважає також і на невідповідність мотивів, якими керувався відповідач у спірних правовідносинах вимогам ч.3 ст.2 КАС України, оскільки стверджуючи про нікчемність договору №04/08-КС від 04.08.2010р. і неможливість зменшення податкових зобовязань з ПДВ, що виникли внаслідок виконання даного договору, податковий орган залишив поза увагою приписи ст.216 ЦК України, згідно з якими недійсний правочин не створює ніяких правових наслідків та не встановив факту первинного завищення УАСП у формі ТОВ «Каіс»податкових зобовязань з ПДВ за даним договором.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності та обґрунтованості мотивів, котрі покладені в основу судження про вчинення платником податків порушення за даним епізодом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки судовим розглядом встановлено факт порушення спірними податковими повідомленнями-рішеннями прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин за окремими епізодами порушень, але виокремлення вірно визначеної суми грошових зобовязань є неможливим, то позов належить задовольнити, скасувавши спірні податкові повідомлення рішення, котрі є діючими.

В частині вимоги про скасування податкових повідомлень рішень, котрі є відкликаними, тобто втратили юридичну силу, позов належить залишити без задоволення з мотивів відсутності порушеного права.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" до ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова про скасування рішень задовольнити частково.

Скасувати в повному обсязі податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова № від 15.03.2011р., № від 15.03.2011р., № від 20.05.2011р., № від 20.05.2011р., № від 06.04.2011р., № від 06.04.2011р., № від 06.04.2011р., № від 06.04.2011р.

В решті вимог адміністративний позов залишити - без задоволення.

Постанова набирає законної сили згідно з ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена 11.11.2011 р.

Суддя А.В. Сліденко