Справа № 826/15579/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Грінтур-Екс”

до

Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби – Центрального офісу з обслуговування великих платників

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 10 вересня 2015 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначені податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 17 квітня 2015 року №460/28-10-40-50-25380435 “Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю “Грінтур-Екс” (код ЄДРПОУ 25380435) за лютий 2015 року” (далі по тексту – акт перевірки).

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобов’язань з податку на додану вартість у розмірі 11 909 256,00 грн., внаслідок неправомірного включення до складу податкового кредиту в податковій декларації за лютий 2015 року залишку бюджетного відшкодування, заявленого в рахунок зменшення податкових зобов’язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів, не погашений до 01 лютого 2015 року.

На думку відповідача, згідно з пунктом 33 підрозділу 2 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України та положеннями листа Державної фіскальної служби України від 06 березня 2015 року №7796/7/99-99-19-03-02-17 “Про податок на додану вартість”, до декларації за лютий 2015 року (рядок 20.1) можуть бути включені суми непогашених станом на 01 лютого 2015 року залишків від’ємного значення попередніх податкових періодів, задекларованих у рядках 20.2 та 24 декларації за січень 2015 року, у розмірі, що не перевищує позитивне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та податкового кредиту звітного періоду лютий 2015 року (рядок 18); решта непогашених станом на 01 лютого 2015 року залишків від’ємного значення в розділі ІІІ декларації за лютий 2015 року не відображаються, а тому рядки 20.2 та 20.3 у декларації за лютий 2015 року не заповнюються; показники таких рядків уперше можуть бути сформовані в декларації за завітний період березень 2015 року та враховуються під час визначення суми податку, що підлягає сплати до бюджету чи підлягає бюджетному відшкодуванню, або переноситься до декларації наступних звітних періодів.

Позивач вважає протиправним збільшення суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість, виходячи з того, що сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, невідшкодована станом на 01 лютого 2015 року, була підтверджена відповідачем за результатами перевірок та може бути використана ТОВ “Грінтур-Екс” у лютому 2015 року шляхом включення її до податкового кредиту у декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року у порядку, передбаченому підпунктом “а” пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України. Крім того, позивач зазначає про незаконність застосування штрафних санкцій у розмірі 50% через не доведення повторного вчинення правопорушення.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить з наступних міркувань.

Матеріали справи підтверджують, що ТОВ “Грінтур-Екс” 20 березня 2015 року засобами електронного зв’язку подало до МГУ-ЦО податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року (далі по тексту – податкова декларація).

В рядку 18 “Позитивне значення різниці між сумовою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 – рядок 17) (позитивне значення)” податкової декларації позивачем відображено суму у розмірі 11 909 256,00 грн.

В рядках 20 “Від’ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 20.1+рядок 20.2+рядок 20.3))” та 20.2 “у сумі залишку від’ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, на яку збільшено розмір суми податку, визначеної пунктом 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних” податкової декларації задекларовано суму у розмірі 11 909 256,00 грн.

В рядку 26 “Сума залишку від’ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на початок поточного звітного (податкового) періоду (рядок “Усього, в т.ч.:” графи 6 таблиці 1 Д2)” податкової декларації задекларовано суму у розмірі 21 097 394,00 грн.

В рядку 27 “Сума залишку від’ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, на яку у поточному звітному (податковому) періоді збільшено суму податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу (рядок “Усього, в т.ч.:” графи 7 таблиці 1 Д2) (переноситься до рядка 20.2 декларації поточного звітного (податкового) періоду)” податкової декларації задекларовано суму у розмірі 11 909 256,00 грн.

Разом із податковою декларацією подано додаток 2 “Розрахунок суми залишку від’ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2)”, в якому позивач просить відповідно до підпункту “а” пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України на суму залишку від’ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів у розмірі 21 097 394,00 грн. збільшити розмір суми податку, на яку матиме право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригувань до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену згідно з пунктом 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу.

Тобто, позивач фактично використав непогашений залишок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, невідшкодованої станом на 01 лютого 2015 року, включивши її року до складу податкового кредиту за лютий 2015 року.

Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” від 28 грудня 2014 №71-VІІІ, основні положення якого набрали чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до Податкового кодексу України на доповнено Кодекс нормами щодо електронного адміністрування податку на додану вартість (стаття 2001).

Відповідно до пункту 2001.1 статті 2001 Податкового кодексу України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку:

суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних;

суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України;

суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;

інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX “Перехідні положення” цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу.

Пункт 33 підрозділу 2 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України передбачає, що за вибором платника податку, який він відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації, непогашені залишки сум податку на додану вартість, що були заявлені платниками податку до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року, задекларовані до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року в рахунок зменшення податкових зобов’язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, від’ємне значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 цього Кодексу, та залишок від’ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларовані платниками податку за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року:

а) або без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, збільшують розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 2001.3 статті 2001 цього Кодексу, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення.

Суми такого від’ємного значення та/або бюджетного відшкодування можуть бути перевірені контролюючим органом у загальновстановленому порядку;

б) або підлягають поверненню платнику у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу у редакції, що діяла станом на 31 січня 2014 року.

Буквальний зміст підпункту “а” пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України вказує про можливість на вибір платника податку на додану вартість, який має непогашені залишки сум податку на додану вартість, що були заявлені до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 01 лютого 2015 року, збільшити розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 2001.3 статті 2001 цього Кодексу, та одночасно збільшити розмір суми податкового кредиту в одній тій самій податковій декларації.

При цьому суд звертає увагу, що норми підпункту “а” пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України не встановлюють, що збільшення розміру суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 2001.3 статті 2001 цього Кодексу, та збільшення розміру суми податкового кредиту відбувається в різних звітних (податкових) періодах та відображається, відповідно, у різних податкових деклараціях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ТОВ “Грінтур-Екс” віднесло до податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий 2015 року суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, невідшкодовану станом на 01 лютого 2015 року, у розмірі 21 097 394,00 грн. за правилами, встановленими підпунктом “а” пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України; при цьому правильність визначення та достовірність вказаної суми відповідачем не заперечується.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що платник податку на додану вартість не може використовувати раніше задеклароване відшкодування в погашення зобов’язань, щоб покрити позитивний податок на додану вартість за лютий 2015 року, так як пункт 33 підрозділу 2 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України не передбачає обмежень в частині покриття позитивного значення податку на додану вартість за лютий 2015 року за рахунок залишку бюджетного відшкодування суми не отриманого до 01 лютого 2015 року та встановлює можливість погашення податкових зобов’язань за рахунок залишку бюджетного відшкодування лише, починаючи з березня 2015 року.

Посилання відповідача на лист Державної фіскальної служби України від 06 березня 2015 року №7796/7/99-99-19-03-02-17 “Про податок на додану вартість”, як обґрунтування висновків акта перевірки є безпідставними, оскільки такого роду листи не мають правового значення для платника податків при виборі поведінки та носять виключно інформативний характер.

Належить також звернути увагу, що кваліфікація в акті перевірки дій позивача як порушення пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, визначена МГУ-ЦО помилково.

Так, відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Утім, жодних порушень щодо порядку визначення ТОВ “Грінтур-Екс” суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню у податковій декларації за лютий 2015 року в акті перевірки не виявлено.

При вирішенні даного спору суд виходить з принципу презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, що закріплений в підпункті 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.

Таким чином, на думку суду, висновки акта перевірки про порушення позивачем пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України та заниження суми податкових зобов’язань з податку на додану вартість у розмірі 11 909 256,00 грн. є помилковими, а збільшення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість – протиправним.

Як свідчить зміст оскаржуваного податкового повідомлення-рішення розмір суми збільшеного грошового зобов’язання з податку на додану вартість за основним платежем становить 11 909 256,00 грн., розмір застосованих штрафних (фінансових) санкцій – 5 954 628,00 грн., тобто 50 відсотків від суми основного платежу.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов’язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від’ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов’язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов’язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов’язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, розмір накладеного штрафу розраховується від суми визначеної суми податкового зобов’язання та за загальним правилом становить 25 відсотків такої суми; штрафу же у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов’язання може бути застосовано лише при повторному протягом 1095 днів визначенні суми податкового зобов’язання.

Суд зауважує, що посилання відповідача у розрахунку податкового зобов’язання та штрафних санкцій на акт перевірки від 06 лютого 2015 року №137/28-10-40-50/25380435 не є достатнім для висновку про повторність вчиненого порушення; більше того, позивач вказує на оскарження результатів згаданого акта перевірки у судовому порядку, що у свою чергу, вказує на не узгодженість визначеної суми податкового зобов’язання та безпідставність застосування штрафних санкцій у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов’язання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, МГУ-ЦО не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Грінтур-Екс” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Грінтур-Екс” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Грінтур-Екс” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) рахунок бюджетних асигнувань Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби – Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко