Справа № К/9991/73819/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/73819/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року в справі за її позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання розпорядження частково недійсним,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2008 року ОСОБА_4 звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що розпорядженням голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17 червня 2004 року №788 її чоловіка ОСОБА_5 зараховано на квартирний облік в пільгову чергу, як працівника прокуратури, а розпорядженням від 12 жовтня 2007 року №1134 надано жиле приміщення і видано ордер для вселення в однокімнатну квартиру на склад сім'ї одна особа із зняттям з квартирного обліку.

Зазначені розпорядження, на її думку, є незаконними оскільки з вересня 2003 року вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 тому відповідач зобов'язаний зарахувати його на квартирний облік складом сім'ї дві особи та надати жиле приміщення на по-дружжя.

Просила суд визнати недійсним в частині визначення складу сім'ї розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17 червня 2004 року №788 та від 12 жовтня 2007 року №1134, зобов'язати Київську районну адміністрацію Одеської міської ради включити ОСОБА_4 до складу сім'ї ОСОБА_5, видати розпорядження про взяття на облік ОСОБА_5 складом сім'ї дві особи та про надання ОСОБА_5 однокімнатної квартири на дві особи за адресою: АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги та просила поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14 квітня 2009 року у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання розпоряджень частково недійсними у зв'язку з тим, що даний спір не є адміністративним, - відмовлено оскільки позовні вимоги між собою пов'язані та їх розгляд в окремих провадженнях неможливий.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 27 липня 2009 року позов задоволено: поновлено строк звернення до суду; визнано недійсним в частині складу осіб розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17 червня 2004 року про взяття на квартирний облік ОСОБА_5 складом сім'ї одна особа; визнано недійсним в частині складу осіб розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 12 жовтня 2007 року №1134 про надання ОСОБА_5 однокімнатної квартири на одну особу за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано Київську районну адміністрацію Одеської області включити ОСОБА_6 до складу сім'ї ОСОБА_5, видати розпорядження про взяття на квартирний облік ОСОБА_5 складом сім'ї у дві особи, видати розпорядження про надання ОСОБА_5 однокімнатної квартири на дві особи за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просила суд скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 вересня 2003 року було зареєстровано шлюб ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_4).

Розпорядженням голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17 червня 2004 року №788 на підставі заяви від 07 червня 2004 року та пропозиції громадської комісії з житлових питань, ОСОБА_5 взято на квартирний облік складом сім'ї одна особа в пільгову чергу, як працівника прокуратури.

12 жовтня 2007 року головою Київської районної адміністрації Одеської міської ради видано розпорядження №1134 про задоволення клопотання керівництва прокуратури Київського району міста Одеси та затвердження рішення оперативної наради прокуратури Київського району міста Одеси (протокол від 04 жовтня 2007 року) про надання жилого приміщення ОСОБА_5, надано ОСОБА_5 жиле приміщення і видано ордер для вселення в однокімнатну квартиру НОМЕР_1, жилою площею 17,30 кв.м по АДРЕСА_1, на склад сім'ї одна особа, із зняттям з квартирного обліку.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов районний суд виходив з того, що з 2003 року позивач є дружиною ОСОБА_5 та мешкала разом з ним, тому оскаржувані розпорядження порушують її права, як члена сім'ї особи, яка перебувала на квартирному обліку. Також виходив з того, що зазначені розпорядження були винесені на підставі неправдивих даних.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач не проживала за місцем реєстрації ОСОБА_5, окремої зави та документів, які підтверджують її право на одержання жилого приміщення до Київської районної адміністрації Одеської міської ради не подавала, тому відповідачем її права на житло оскаржуваними розпорядженнями не порушені. Доказів того, що ордер на жиле приміщення видано на підставі подання неправдивих відомостей, порушення службовими особами порядку і умов надання жилого приміщення позивачем також не надано.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У відповідності до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вва-жається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2014 року у справі №21-530а14.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із житлових відносин, розглядають в порядку цивільного судочинства.

Оскільки позивач звернулася до суду за захистом прав, що виникли з житлових правовідносин, цей спір не є публічно-правовим і для нього встановлений інший порядок судового вирішення, а тому зазначена справа не підлягає розгляду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для закриття провадження у справі.

Висновки апеляційного суду щодо того, що даний спір є публічно-правовим, з тих підстав, що до законодавчо визначених функцій Київської районної адміністрації Одеської міської ради в галузі обліку та розподілу житла відноситься вирішення питання про надання ордерів особам, які перебувають на квартирному обліку в районі, на підприємствах, в установах та організаціях району, тому дії чи рішення відповідача при вирішенні даних питань є реалізацією його владних управлінських функцій в сфері житлового забезпечення і їх оскарження повинно відбуватися в порядку адміністративного судочинства, не відповідає наведеним вимогам законодавства.

На підставі наведеного та керуючись статтями 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 27 липня 2009 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року скасувати, а провадження у адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ В.І. Бутенко /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/