Справа № 672/1047/15-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 672/1047/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сакенова Ю.К.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

08 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Городоцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення т а зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Городоцької міської ради Хмельницької області про визнання протиправним та скасування рішення т а зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ухвали Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 веренся 2015 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання також не з'явився, натомість також надав суду заяву про розгляд даної справи в без участі їх представника.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних встановлених обставин:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти тільки на підставі ,в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією й законами України.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом ,встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України , кожному гарантується право на захист його прав ,свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена .

Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч.1 ст.18 КАС України( в ред. зі змінами та доповненнями ,діючими з 21.01.2010 року) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

Згідно Рішення Конституційного Суду від 01.04.2010, № 10-рп/2010 "У справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України "- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ч.1,2 ст.244-2 КАС України( в ред., чинної на момент апеляційного розгляду) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів) , є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно ухвали Верховного Суду України від 18.05.2011 року по справі № 6-24205св10 у справі виник публічно-правовий спір (визнання незаконними дій селищної ради щодо незатвердження проекту відведення земельної ділянки, та встановлення наслідків таких дій селищної ради щодо розгляду проекту відведення земельної ділянки є владними управлінськими функціями органу місцевого самоврядування) між фізичною особою і органом місцевого самоврядування щодо оскарження його дій при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, на який на підставі п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України поширюється компетенція адміністративних судів, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Але , згідно із висновком щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду України від 24.02.2015 року по справі № 21-34а15, від 17.02.2015 року по справі № 21-551а14 , від 11 листопада 2014 року по справі № 21-493а14, від 09.12.2014 року по справі № 21-308а14, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Апеляційний суд , із врахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду України із зворотною правовою позицією , вказаної у рішенні Конституційного Суду від 01.04.2010, № 10-рп/2010, вважає, що в цьому випадку рішення Конституційного Суду України - єдиного органу конституційної юрисдикції в Україні згідно з ч.1 ст.1 Закону України, від 16.10.1996, № 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" та Верховного Суду України, який є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції згідно ч.3 ст.17 та ч.1 ст.38 Закону України, від 07.07.2010, № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" не є нормативно-правовими актами та не можуть конкурувати між собою за юридичною силою в порядку ч.4 ст.9 КАС України, так як вони є актами судової влади різних юрисдикцій.

Натомість, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду про скасування рішення Городоцької міської ради №9 від 30.04.2015 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 щодо приватизації квартири АДРЕСА_1" та зобов'язання розглянути питання щодо передачі житлового будинку по вул.Грушевського , 6 у м.Городок підприємству (організації)для його обслуговування комунальним підприємством "Городоккомунсервіс".

Отже, в огляду на вищевикладене, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції при постановлені рішення про закриття провадження у справі помилково дійшов висновку що даний спір є житловим , незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень та має розглядатись за правилами цивільного судочинства, оскільки даний позов поданий до суб'єкта владних повноважень про визнання протиправним та скасування безпосередньо рішення суб'єкта владних повноважень, а відтак, даний спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 4 статті 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлені з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Городоцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення т а зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Справу направити до Городоцького районного суду Хмельницької області для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О.

Загороднюк А.Г.