Справа № 804/17974/14
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"22" червня 2015 р. справа № 804/17974/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року

у справі №804/17974/14

за позовом ОСОБА_1

до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області

про скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просила, з урахуванням уточнень, зобов'язати Державну казначейську службу України прийняти до виконання виконавчі листи, видані Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 грудня 2013 року у справі № 6а-214/97/13 (214/6809/13а) та від 29 січня 2014 року у справі № 6а-214/168/13 (214/9872/13а) та здійснити безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 14 травня 2014 року за виконавчими листами 6а-214/97/13 та 6а-214/168/13 та зобов'язати скласти відповідний акт про наявність підстав для повернення позивачу виконавчих листів, який передати керівнику відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області; зобов'язати керівника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, в процедурі виконання судового рішення у справі за цим позовом, витребувати у позивача оригінали виконавчих листів, а також подати відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складання державним виконавцем відповідного акту оригінали виконавчих документів та завірені належним чином копії інших матеріалів виконавчих проваджень ВП№ 43289019, ВП№ 43288696.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної казначейської служби України щодо повернення ОСОБА_1 оригіналів виконавчих листів від 17 грудня 2013 року по справі № 6а-214/97/13 (214/6809/13а) та від 29 січня 2014 року у справі № 6а-214/168/13 (214/9872/13а), зобов'язано Державну казначейську службу України прийняти від ОСОБА_1 оригінали виконавчих листів від 17 грудня 2013 року по справі № 6а-214/97/13 (214/6809/13а) та від 29 січня 2014 року у справі №6а-214/168/13 (214/9872/13а) із доданими документами та здійснити дії, передбачені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2011 року у справі №2-а-1392/11, із врахуванням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перерахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 за період з 28 серпня 2010 року по 28 лютого 2011 року різниці між фактично виплаченою пенсією по інвалідності та розміром цього виду пенсії, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду ІІ групи від захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, встановлених на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також різниці між фактично виплаченою щомісячною додатковою пенсією за шкоду заподіяну здоров'ю та розміром цього виду пенсії, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду ІІ групи від захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з розміру 75% мінімальної пенсії за віком, встановлених на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На виконання судового рішення позивачу видано виконавчі листи №2-а-1392/11 від 6 березня 2013 року про зобов'язання перерахувати та забезпечити виплату різниці між фактично виплаченою пенсією по інвалідності та розміром цього виду пенсії, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 28 серпня 2010 року по 28 лютого 2011 року, як інваліду ІІ групи, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, встановлених на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; та від 25 квітня 2013 року про зобов'язання перерахувати та забезпечити виплату різниці між фактично виплаченою щомісячною додатковою пенсією за шкоду заподіяну здоров'ю та розміром цього виду пенсії, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 28 серпня 2010 року по 28 лютого 2011 року, як інваліду ІІ групи, виходячи з розміру 75% мінімальної пенсії за віком, встановлених на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2013 року задоволено подання управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну чи встановлення способу виконання судового рішення у справі №2а-1392/11. Змінено порядок і спосіб виконання постанови суду, на підставі якої видано виконавчий лист №2-а-1392/11 від 06 березня 2013 року, шляхом стягнення з управління Пенсійного фонду України у Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 заборгованості із виплати різниці між фактично виплаченою додатковою щомісячною пенсією за шкоду заподіяну здоров'ю та розміром цього виду пенсії, передбаченим Законом за період з 28 серпня 2010 року по 28 лютого 2011року, як інваліду II групи від захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, виходячи з розміру 75% мінімальної пенсії за віком, встановлених на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року задоволено подання управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну чи встановлення способу і порядку виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2012 року №2а-1392/11. Змінено спосіб і порядок виконання постанови суду на підставі якої видано виконавчий лист №2-а-1392/11 від 25 квітня 2013 року шляхом стягнення з управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заборгованість у сумі 33197,48 гривень із виплати ОСОБА_1 різниці між фактично виплаченою пенсією по інвалідності та розміром цього виду пенсії, передбачених Законом за період з 28 серпня 2010 року по 28 лютого 2011 року, як інваліду ІІ групи від захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, виходячи з 8 мінімальних пенсій за віком, встановлених на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У зв'язку із зміною порядку і способу виконання судового рішення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивачу видано виконавчі листи від 17 грудня 2013 року та від 29 січня 2014 року про стягнення з управління Пенсійного фонду в Саксаганському районі м. Кривого Рогу різниці між фактично виплаченими додатковою щомісячною пенсією за шкоду заподіяну здоров'ю і пенсією по інвалідності та розміром цих видів пенсії, передбачених Законом.

10 березня 2014 року ОСОБА_1 направила Державній казначейській службі України заяви про виконання виконавчих листів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №6а-214/97/13 від 17 грудня 2013 року та №6а-214/168/13 від 29 січня 2014 року.

Державна казначейська служба України 4 квітня 2014 року листами №5-13/3784-8153 та №5-13/3784-8154 повернула заявнику оригінали вказаних виконавчих листів з доданими документами зазначивши, що фінансування пенсійних виплат та видатків на утримання органів Пенсійного фонду України провадяться не через рахунки, відкриті в органах Казначейства, а через рахунки, відкриті в банках. Також, чинним законодавством не передбачено повноважень органу Казначейства на здійснення списання коштів з рахунків боржника, відкритих в банківських установах, натомість такі права надані органам державної виконавчої служби України відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

13 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області із заявами про примусове виконання виконавчих листів №6а-214/97/13 від 17 грудня 2013 року та №6а-214/168/13 від 29 січня 2014 року.

Розглянувши заяви про примусове виконання вищевказаних виконавчих документів, державним виконавцем винесені постанови від 14 травня 2014 року ВП№ 43288696 та ВП№ 43289019 відповідно, якими відмовлено у прийнятті до провадження виконавчих документів та відмовлено у відкритті виконавчих проваджень з їх примусового виконання.

В обґрунтування постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень (відмову в прийнятті до провадження виконавчих документів) державним виконавцем зазначено, що відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» позивач має звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо повернення виконавчих листів та зобов'язання їх прийняти і здійснити відповідні дії щодо їх виконання суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, мотивуючи тим, що в спірних правовідносинах мають бути застосовані норми статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», як нормативного акту вищої юридичної сили, а не норми пункту 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, яким встановлено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає відповідні документи органові Казначейства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, які заявлені до органу державної виконавчої служби та її посадових осіб, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець правомірно відмовив у відкритті виконавчого провадження, зобов'язання скласти відповідний акт про наявність підстав для повернення виконавчих документів можливе лише у разі попереднього відкриття виконавчих проваджень.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів), за рішеннями суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів), здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень.

Механізм та повноваження з виконання рішень суду щодо стягнення коштів з державних органів встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (надалі - Порядок).

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 33 Порядку, встановлено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Згідно з пунктом 47 Порядку безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником, інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до пункту 4 Порядку, стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Згідно з пунктом 2 Порядку, боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Отже, застосування при вирішенні спірних правовідносин пункту 33 Порядку можливе тільки у випадках, коли судом прийняте рішення про стягнення коштів з рахунку боржника, який обслуговується в органах Казначейства та має там відповідні рахунки, з яких вбачалася б можливість здійснити безспірне списання грошових коштів.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 76 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» облік надходжень і витрат коштів Пенсійного фонду здійснюють виконавчі органи Пенсійного фонду. Кошти Пенсійного фонду зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду і зберігаються на окремих рахунках територіальних органів Пенсійного фонду в уповноваженому банку.

Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/11 передбачено, що Пенсійний фонд України є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в уповноваженому банку, який визначається Кабінетом Міністрів України, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно, щодо рахунків органів Пенсійного фонду України, відкритих у банківських установах, то чинним законодавством не передбачено повноважень органу Казначейства на здійснення списання коштів з таких рахунків.

Натомість, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» такими правами наділені органи Державної виконавчої служби України.

Відповідно до пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників Державна казначейська служба України повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в порядку примусового списання коштів з рахунків боржника Державною казначейською службою України може проводитися лише у тому випадку, якщо такий боржник обслуговується в органах Казначейства та має там відповідні рахунки, з яких можна було б здійснити безспірне списання грошових коштів.

Згідно зі статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно вийшов за межі позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що судовим рішенням у справі №2-а-1392/11, яким вирішено спір позивачем та органом Пенсійного фонду України по суті, є постанова Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2011 року, із врахуванням постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року, якою зобов'язано відповідача вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо скасування постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 14 травня 2014 року за виконавчими листами 6а-214/97/13 та 6а-214/168/13 та зобов'язання скласти відповідний акт про наявність підстав для повернення позивачу виконавчих листів, який передати керівнику відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області; зобов'язання керівника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, в процедурі виконання судового рішення, витребувати у позивача оригінали виконавчих листів, а також подати відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складання державним виконавцем відповідного акту оригінали виконавчих документів та завірені належним чином копії інших матеріалів виконавчих проваджень ВП№43289019, ВП№43288696, позивач, лише зазначає, що про обов'язок державного виконавця скласти акт про наявність підстав для повернення позивачу виконавчих листів, передати акт керівнику відділу державної виконавчої служби, а також направити оригінали виконавчих документів разом з іншими матеріалами виконавчого провадження до Казначейства, порушення своїх прав та інтересів пов'язує лише з не направленням відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області виконавчих листів до Державного казначейства України.

Разом з цим, винесення постанови про повернення виконавчого документа, складення актів про наявність підстав для повернення виконавчих документів та подальше направлення їх оригіналів до органів Казначейства можливе за умови відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 4 статті 195 Кодексу адміністративного суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим