Справа № 806/7232/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/11262/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.,
Леонтович К.Г.,
провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Житомирської митниці Міндоходів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року у справі № 806/7232/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКО-ФУД УКРАЇНА" до Житомирської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішень і карток відмови, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНКО-ФУД УКРАЇНА" (далі - ТОВ "ІНКО-ФУД УКРАЇНА") звернулося до суду з позовом до Житомирської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 19.09.2013 року №101050000/2013/00064 та рішення про коригування митної вартості товарів від 19.09.2013 р. №101050000/2013/300047/1.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Житомирської митниці Міністерства доходів і зборів України про корегування митної вартості товарів від 19.09.2013 року №101050000/2013/300047/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України №101050000/201.

У касаційній скарзі відпвідач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що дії митниці не узгоджуються з приписами Митного кодексу України, а обставини, що стали підставою для коригування митної вартості, на які посилається митниця, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ "ІНКО-ФУД УКРАЇНА" відповідно до договору № 02/09-13 від 02.09.2013 року та специфікації №1 від 02.09.2013 року імпортує на територію України вироби з пластмас для пакування та транспортування товарів.

З метою підтвердження митної вартості товару, визначеної за основним методом, Житомирській митниці Міндоходів було надано митну декларацію № 101050000/2013/003804 від 10.09.2013 року з метою проведення митного оформлення виробів з пластмас для пакування та транспортування товарів та інші документи, а саме: договір від 02.09.2013р. за № 02/09-13 зі специфікацією, яка є невід'ємним додатком до договору, інвойс від 09.09.2013 № 0037/13/G на суму 41324.00 злотих , міжнародні товарно-транспортні накладні СМR № 6962175 від 09.09.2013р., митну декларацію країни відправлення 13РL3020Е0096483 від 09.09.13р.

Під час митного оформлення вказаних товарів інспектор митної служби, який здійснював митні процедури, для підтвердження відомостей, заявлених у митній декларації витребував у позивача додаткові документи, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається:

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом):

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних і виконанням умов договору (угоди, контракту):

4) виписку з бухгалтерської документації:

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару:

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

9) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

10) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

11) розрахунок ціни (калькуляцію).

19.09.2013 р. Житомирською митницею було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 19.09.2013року №101050000/2013/00064, згідно з якою позивачу відмовлено у випуску товару за вантажно-митною декларацією № 101050000/2013/003804 від 10.09.2013 року.

26.09.2013 року позивачем подано нову митну декларацію (МД-2) № 101050000/2013/004025 про митне оформлення товару в режимі «під гарантійне зобов'язання», в якій задекларувало цей же товар за митною вартістю, що вказав відповідач - 229628,26 грн. (за резервним методом), сплатило всі митні платежі згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, перерахувало на спеціальний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом. Розмір додаткових митних платежів, що сплачені Позивачем внаслідок коригування митної вартості, становить суму 34659,11 грн.

Товар згідно вантажно - митної декларації № 101050000/2013/004025 від 26.09.2013 року пропущено на митну територію України та випущено у вільний обіг.

Як встановлено судами, підставою для прийняття оскаржуваних карток відмови та рішення про коригування митної вартості за резервним методом, було ряд розбіжностей у поданих документах, а саме, митний орган вважав, що подана ВМД не підлягає митному оформленню в зв'язку з невідповідністю обраного декларантом методу визначення митної вартості товару вимогам Митного Кодексу України (далі - МК України), оскільки документи, зазначені у частині 2 ст. 53 МК України подані для митного оформлення, містять розбіжності (в інвойсі №0037/13/G наявне посилання на контракт, але відсутнє посилання на специфікацію до контракту №1 від 02.09.2013 року в якій конкретизується найменування товару, вартість, об'єм поставки, в СМR від 09.09.2013 року № 6962175 відсутнє посилання на контракт, номер і дату специфікації, умови поставки товару в експортній декларації відправника не зазначено на яких умовах здійснюється поставка товару.

На письмову вимогу митного органу відповідно до ч.3,4 ст. 53 МК України для підтвердження відомостей, заявлених у ДМВ надані додаткові документи, які не прийнято митницею до уваги, оскільки прайс-лист виробника товару б/н на 2013 рік не містить посилання на умови поставки продукції, що дозволяє зробити висновок про його суб'єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції, експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати від 12.09.2013 №В-5007 містить обмежене та вузьке число джерел, та не чіткий виклад застосованих історичних підходів, методів та оціночних процедур. Даний висновок, на думку податкового органу, не надає інформацію про загальну кон'юктуру ринку цін на товар закуплених від виробника FakturaVAT №0397/13/PVSвід 06.09.2013 року, в копіях платіжних доручень про оплату відправником товару вартість товару вища від заявленої, у фактурі на продаж: товару від 09.09.2012 року №0037/13/G вказано колір товару - сірий, в наданій закупівельній фактурі від виробника колір товару - чорний. Також, надано калькуляцію собівартості від виробника від 11.09.13р.

Отже, митний орган прийшов до висновку, що наявні в документах розбіжності не дозволяють зробити однозначний висновок, щодо їх належності до оцінюваної партії товару та не можуть бути використані в якості додаткових документів.

Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до гл. 9 цього Кодексу.

Згідно ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У ст.53 МК України передбачено, що одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Разом з тим, у ч.3 ст.53 Кодексу передбачений перелік документів, які митний орган може вимагати у декларанта у разі, якщо документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Це, зокрема, транспортні (перевізні) документи, виписки з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 МК. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4, 5 ст. 58 МК.

Частиною 2 ст. 53 МКУ встановлений вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, разом із тим копія митної декларації країни відправлення згідно вказаної норми закону не передбачена.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, судами вірно звернуто увагу на те, що Специфікація №1 є невід'ємною частиною Договору №02/0-13 від 02.09.2013 року, який вказано в інвойсі №0037/130 і факт отримання митним органом Договору №02/09-13 від 02.09.2013 р. та Специфікації №1 до цього договору, для вчинення митних дій підтверджується карткою відмови.

За таких обставин суди попер6едніх інстанцій прийшли до обґрунтованих висновків, що у митного органу не було обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п.3.1. договору №02/09-13 від 02.09.2013 р. поставка товару здійснюється на умовах СРТ вул.Білопільська. 131. м.Бердичів Україна в розумінні ІНКОТЕРМС 2010, а отже, умови СРТ в розумінні ІНКОТЕРМС 2010 передбачають, що оплата здійснено продавцем місця поставки - вул.Білопільська, 131, м.Бердичів Україна та вони входять у вартість поставленого товару. Аналогічні дані вказані і в інвойсі №0037/130.

Згідно п.п.6 п.2. ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Таким чином, висновок судів про те, що обов'язковість вказування СМR номеру контракту, номеру і дату специфікації, умови поставки товару суперечать вимогам міжнародного права.

Також, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що митна декларація країни експортера як обов'язковий документ, який підтверджує митну вартість, не передбачено діючим митним законодавством, а тому посилання митного органу на те, що позивачем не зазначено в експортній декларації відправника умов поставки товару, є безпідставними.

Вірним є висновок судів щодо посилання митного органу на відсутність в прайс-листі вказівок про умови поставки, оскільки в прайс-листі на першому аркуші перед таблицею з асортиментом товару та цінами чітко вказано «вартість товару за умови доставки до одержувача».

Щодо невірно вказано кольору товару «сірий» замість «чорний», то слід зазначити, що при оформленні товару постачальником було помилково вказано колір «сірий» замість «чорний», оскільки візуально товар має темно сірий колір. Про дану описку постачальник письмово повідомив покупця.

Листом від 20.09.2013 року виробник фірма «ВЕСКЕR.» підтверджено, що згідно рахунку фактури №0397/13/FVS від 06.09.2013р., який було надано митному органу, постачальнику було відвантажено європалети пластикові Р18 чорного кольору в кількості 400 штук. Вищевикладене підтверджує, відсутність розбіжностей щодо кольору поставленого товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суддів, що відповідач, не приймаючи до уваги документи, подані позивачем при митному оформленні та в процесі консультацій, діяв з порушенням вимог митного законодавства, оскільки всі складові митної вартості враховано при визначенні митної вартості та подано всі передбачені Митним Кодексом України підтверджуючі документи.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, що рішення про визнання протиправним та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України прийняте відповідачем протиправно.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: