Справа № 2а-742/1718-10
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2011-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"23" травня 2011 р. Справа № 2а-742/1718-10

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської облсті на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "27" січня 2011 р. у справі № 2а-742/1718-10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської облсті про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій ,

ВСТАНОВИЛА:

13 грудня 2010 року позивач звернулась з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити, перерахувати і виплатити на її користь державну і додаткову пенсії передбачені ст.ст.50,54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХП "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 22 травня 2008 року по 7 грудня 2010 роки, мотивуючи тим, що є інвалідом 3-ї групи внаслідок захворювання пов"язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії,однак, отримує державну і додаткову пенсії та доплату до пенсії в розмірах менших ніж визначено Законом..

Постановою Сарненського районний суд Рівненської області від 27 січня 2011 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 визначених ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсій для інвалідів та зобов"язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу визначені ст.ст.50,54 Закону №796 пенсії для інвалідів , щодо яких встановлено зв"язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком , а також щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю , в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року включно та з 1 січня 2010 року по 3 серпня 2010 року з урахуванням проведених виплат за вказані періоди. В задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, що фінансування зазначених витрат проводиться виключно за рахунок державного бюджету відповідними розпорядниками бюджетних коштів, а Пенсійний фонд України на включається до Державного бюджету України, тому стягнення даних грошових витрат з управління Пенсійного фонду України є незаконним. Суд в порушення вимог ст.ст.5 КАС України задовольнив позовні вимоги на майбутнє та не застосував вимоги ст.ст.99,100 КАС України щодо пропущення строків звернення до суду. Просив скасувати постанову суду першої інстанції і відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, є пенсіонеркою, потерпілою від аварії на АЕС 1 категорії, має 3-ю групу інвалідності, що пов"язана з Чорнобильською катастрофою, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Сарненському районі і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією посвідчення, актом огляду МСЕК (а.с.4-7) та до 3.08.2010 року отримувала державну пенсію, як інвалід 3-ї групи, пов"язаної з Чорнобильською катастрофою, а з 4.08.2010 року згідно її заяви переведена на пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування"(а.с.14-18).

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи(надалі Закон №796-ХП), обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. В усіх випадках розмір пенсій для інвалідів по 3-й групи інвалідності, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчими шість мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до статті 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, інвалідам 3-ї групи, віднесеним до категорії-1, виплачується у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року, відповідачем встановлені конкретні розмірі пенсії та додаткової пенсії тоді як ст. ст. 62 та 67 Закону №796 Кабінету Міністрів України надано право проводити лише роз"яснення порядку застосування цього Закону, підвищувати розмір доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, відповідності до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшення їх та встановлення їх у твердій сумі, яка не відповідає Закону.

Частиною 4 ст.9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 "Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду" на органи Пенсійного фонду України покладено обов"язок щодо виплати пенсій та доплат до пенсій, які передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, обов"язок проводити нарахування та виплату пенсіонерам сум, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відноситься до відання органів Пенсійного фонду України, а отже відповідач по справі є належним.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Виходячи з загальних засад пріоритетності законів над нормативними актами Кабінету Міністрів України колегія суддів прийшла до висновку, що посилання відповідача на положення вищенаведеної постанови КМУ є безпідставним.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що пенсія позивача має становити та нараховуватися відповідачем відповідно до положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В той же час, оцінюючи позицію суду першої інстанції, що позивачкою не пропущено строк звернення до суду , так як відповідно до вимог ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсій , не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.2,3 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав , свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня службова чи посадова особа або інший суб"єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В даному випадку між позивачем та відповідачем, як суб"єктом владних повноважень виник публічно-правовий спір пов"язаний з пенсійними та соціальними виплатами, який повинен розглядатись в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України в межах строків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду , встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом. У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановлено істини у конкретній адміністративній справі. Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Статтею 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків , установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала , не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Спірні виплати є постійними, виплачуються щомісячно і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат, тобто про своє порушене право позивач дізнався після отримання неповних сум виплат, які виплачувались згідно діючих постанов Кабінету Міністрів України у менших розмірах ніж визначено Законом №796.

В даному випадку ОСОБА_3 щомісяця з дня призначення пенсії отримувала пенсійні виплати , однак, позовну заяву нею було подано до суду лише 13.12.2010 року, а тому визначений законом шестимісячний строк протягом якого можуть бути задоволені позовні вимоги закінчується 13.06. 2010 року.

Строки звернення до суду за захистом порушеного права визначені Законом і обмежені у часі, а тому в разі пропуску шестимісячного строку з поважних причин і доведення цієї обставини він може бути поновлений судом. За даних обставин коли позивачем визначено період стягнення за 2008-2010 роки і він є значно більшим ніж встановлений законом шестимісячний строк , то суд 1-ї інстанції , вирішуючи питання про відкриття провадження у справі повинен був перевірити додержання строку звернення до суду та поважність пропуску такого строку . У разі пропуску такого строку та визнання вказаних особою причин пропуску строку неповажними, суд повинен був залишити адміністративний позов за позовними вимогами про зобов'язання нарахувати за період з 22.05.2008 року по 12.06.2010 року включно без розгляду, прийнявши відповідну ухвалу. Однак, судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст.99,100 КАС України така процесуальна дія не була вчинена і суддя, відкривши провадження у справі розглянув позовні вимоги по суті.

Суд встановив, що відповідач на протязі спірного періоду проводив виплати передбачені ст.ст.50,54 Закону №796 позивачці виходячи не з розміру мінімальної пенсії за віком, а базової величини, встановленої постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року N 836 і від 12 липня 2005 року N 562, а остання, отримуючи такі виплати , погоджувалась з ними і не оспорювала зазначеного у судовому порядку.

Відповідно до ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи викладене, прийшла до висновку , що судом першої інстанції при задоволені позовних вимог за період з 22.05.2006 року по 12.06.2010 року помилково застосовані при розгляді даної справи положення ч.2 ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо не пропущення позивачкою строків звернення до суду, а тому постанову в цій частині необхідно скасувати і позовні вимоги необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-Х11, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Таким чином, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом N 1788-XII або спеціальним Законом N 796-XII.Обставини справи свідчать про те, що позивачка до 4.08.2010 року обрала умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом N 796-XII, а після 4.08.2010 року перейшла на пенсію згідно до Закону України "Про загальнообв"язкове державне пенсійне страхування" .

Так як позивачка з 4.08.2010 року обрала основний вид пенсії передбачений Законом України "Про загальнообв"язкове державне пенсійне страхування", то колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те , що відповідач зобов"язаний проводить нарахування та виплату даної основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду , заподіяну здоров"ю в розмірах визначених ст.ст.50,54 Закону №796-Х11 з 13.06.2010 року по 3.08.2010 року.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи в частині позовних вимог щодо визнання дій неправомірними і зобов"язання відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_3 визначені ст.ст.50,54 Закону №796 пенсію для інвалідів , щодо яких встановлено зв"язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком , а також щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю , в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з урахуванням проведених виплат , починаючи з 13.06.2010 року по 3.08.2010 року вкулючно, то рішення суду в зазначеній частині позовних вимог є законним , а тому апеляційну скаргу в цій частині необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.183-2,198, 202,203,206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2011 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності і зобов"язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу визначені ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796 пенсії для інвалідів , щодо яких встановлено зв"язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком , а також щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю , в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 22 травня 2008 року по 13.06.2010 року включно з урахуванням проведених виплат за вказані періоди - скасувати і позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2011 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності і зобов"язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області провести нарахування та виплату ОСОБА_4 визначені ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796 пенсії для інвалідів , щодо яких встановлено зв"язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком , а також щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю , в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 13.06.2010 року по 3.08.2010 року включно з урахуванням проведених виплат за вказані періоди та в частині відмови в задоволенні решти позовних, залишити без змін.

Ухвала в частині залишення позовних вимог без розгляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвала в частині залишення позовних вимог без змін оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Мінчук Тетяна Костянтинівна вул. 40-річчя Перемоги,22,с.Тріскині,Сарненський район, Рівненська область,34500

3- відповідачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської облсті вул. Суворова, 8,м. Сарни,Рівненська область,34500