Справа № 22-а/0690/6191/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/6191/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Кочетова Л.Г., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Олевському районі (далі Пенсійний фонд) на рішення Олевського районного суду від 20 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду та управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, стягнення коштів та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила: визнати неправомірними дії відповідачів щодо не донарахування та невиплати їй державної пенсії, передбаченої ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11), та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, передбачену ст. 50 Закону № 796-Х11; стягнути з відповідачів на її користь 136885.33 грн. недоплачених коштів за період з 01.07.2007 року по 01.07.2010 року; зобовязати відповідачів провести перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії та виплачувати їх у подальшому згідно ст. ст. 50, 54, ч. 4 ст. 67 Закону № 796-Х11.

Рішенням Олевського районного суду від 20.08.2010 року позов задоволено частково: дії УПФ визнані неправомірними; стягнуто з Пенсійного фонду на користь ОСОБА_1 135885 грн. 33 коп. невиплаченої пенсії за період з 01.07.2007 року по 01.07.2010 року; зобовязано Пенсійний фонд виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону № 796-Х11, починаючи з 01.07.2010 року; у задоволенні позову до управління праці та соціального захисту населення Олевської РДА відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спірні виплати проводяться за рахунок коштів державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду до таких не належать, безпідставно застосував положення ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування в частині визначення мінімальної пенсії за віком та задовольнив позов на майбутнє.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є інвалідом другої групи внаслідок захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС, перебуває на обліку в Пенсійному фонді і отримує пенсію як інвалід 2-ї групи захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, згідно ст. 50 Закону № 796-Х11. Основна та додаткова пенсії виплачується позивачці у розмірі, що не відповідає розміру, встановленому вище вказаними статтями Закону № 796-Х11 (а.с.9).

Згідно положень ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону № 796-Х11 розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1 інвалідам 2-ї групи призначається у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, а розмір державної пенсії 8 мінімальних пенсій за віком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з урахуванням положень ч. 4 ст. 9 КАС України, вірно виходив з пріоритетності Закону № 796-Х11 над підзаконними правовими актами, зокрема постановами КМ України від 26.07.1996 року № 836 та від 03.01.2002 року № 1, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, яких не вистачає на фінансування спірних видатків, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду, оскільки судом не ухвалене рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону № 796-Х11. Тому, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вище вказаних норм матеріального права є також безпідставними.

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 з 01.07.2007 року по 01.07.2010 року, суд першої інстанції не врахував, що даний спір є публічно-правовим, а тому має застосовуватися позовна давність в один рік. Відповідно, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову за період з 01.07.2007 року по 29.07.2009 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову. Крім того, ухваливши рішення про стягнення з Пенсійного фонду конкретної грошової суми в якості недосплаченої пенсії, суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції, оскільки функції по нарахуванню чи проведенню перерахунку пенсії віднесені, згідно Закону України „Про пенсійне забезпечення, до відання Пенсійного фонду. А відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову, а саме, зобовязання Пенсійного фонду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію (ст. 54 Закону № 796-Х11) та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю (ст. 50 Закону № 796-Х11) за період з 30.07.2009 року по 30.07.2010 року, відповідно, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та 75% мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням виплачених у вказаному періоді коштів.

Безпідставно судом задоволені і позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання Пенсійного фонду з 01.07.2010 року виплачувати їй державну пенсію та додаткову пенсію у майбутньому за відсутності спору між сторонами. Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

У решті судове рішення підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Олевському районі задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду від 20 серпня 2010 року в частині задоволення позову за період з 01.07.2007 року по 29.07.2009 року та в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Олевському районі виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.07.2010 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Рішення Олевського районного суду від 20 серпня 2010 року в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в Олевському районі на користь ОСОБА_1 136885 грн. 33 коп. невиплаченої пенсії за період з 01.07.2007 року по 01.07.2010 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову.

Зобовязати управління Пенсійного фонду в Олевському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію, передбачену ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 30.07.2009 року по 30.07.2010 року у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням виплачених у вказаному періоді коштів.

Зобовязати управління Пенсійного фонду в Олевському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, передбачену ст. 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 30.07.2009 року по 30.07.2010 року у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням виплачених у вказаному періоді коштів.

У решті рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді