Справа № 804/3877/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2015 р. Справа № 804/3877/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та доповненнях.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на доводи викладені в запереченнях.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця В00 №386179, ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець 10.03.1998р. Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області.
Судом встановлено, між Дніпродзержинською міською радою (Орендодавець) та громадянином ОСОБА_5, громадянином ОСОБА_6 укладено договори оренди земельних ділянок (копії яких наявні в матеріалах справи):
За договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2011 року, копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали ОСОБА_7 17/50 часток у праві спільної часткової власності на каток зі штучним льодом «Хімік».
13 лютого 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали за договором дарування у власність ОСОБА_8 17/50 часток у праві спільної часткової власності на каток зі штучним льодом «Хімік», що знаходиться по вул. ОСОБА_9, буд. 1 А.
15.02.2012р. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали заяви до Дніпродзержинської міської ради про виділення земельних ділянок.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також 15.02.2012р. та додатково 26.03.12р. подали заяви до Дніпродзержинської міської ради про переоформлення на землекористування та вилучення земельної ділянки.
22.03.2012р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір на геодезичні роботи з інвентаризації і встановлення меж земельної ділянки та Додаткові угоди від 25.09.12р., 25.09.2013р., 25.09.2014р., якими термін виконання робіт продовжили до 25.03.2015р.
У період з 29.12.2014р. по 06.01.2015р., на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, з метою правомірності нарахування сум задекларованих в податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата та земельні ділянки державної або комунальної власності) за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, згідно наказу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 18.12.2014р. №1431, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати плати за землю з фізичних осіб за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт № 69/04-03-17-01/НОМЕР_1 від 16.01.2015.
Так задекларовані дані ФОП ОСОБА_5 у податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності зазначені в акті перевірки позивача арк..5, згідно яких площа земельної ділянки в 2011, 2012, 2013р.р., - 1,0463 га, та 0,0431,5 га відповідно.
Таким чином позивач продовжував користуватись орендованим майном після закінчення строку договору оренди.
Згідно висновків вказаного ОСОБА_4 перевірки позивача, документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення ФОП ОСОБА_5:
- п.44.1, п.44.6 ст.44, п.п.16.1.5 п.16.1 ст.16, з урахуванням п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, в частині ненадання до перевірки документів з питань обчислення і сплати орендної плати;
- п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України з урахуванням п.п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з орендної плати у розмірі 493771,98грн., у тому числі по періодах: за 2011р. у сумі 103081,72 грн.*, за 2012р. у сумі 195345,13 грн., за 2013р. у сумі 195345.13 грн.
*- відповідно до вимог п. 102.1 ст,102 Податкового кодексу України, платник податків вважається вільним від визначеного грошового зобов'язання по орендній платі за 2011р. у розмірі 103081,72грн., у зв'язку із перевищенням, граничного терміну допустимого для визначення контролюючим органом, грошового зобов'язання (1095 днів).
За результатами розгляду заперечень позивача на вказаний ОСОБА_4, Дніпродзержинська ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Листом №3438/04-03-17-01-17 від 17.02.2015р. висновки ОСОБА_4 залишені без змін та зазначено, що в порушення п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України з урахуванням п.п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України, за наслідками перевірки, ФОП ОСОБА_5 донарахуванню підлягає орендна плата за 2012-2013рр. в сумі 390690,26грн.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно п.5.2 ст.5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.
Відповідно п.7.3 ст.7 Податкового кодексу України, будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
В силу п.8.2 ст.8 Податкового кодексу України, до загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.9 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), плату за землю віднесено до загальнодержавних податків і зборів.
Відповідно пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).
Згідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата)
Відповідно пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності
Пп.44.1, 44.6 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Відповідно п.102.1 ст.102 Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Згідно із ст.269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.
Згідно п.285.1 ст.285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі, така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 161-XIV) убачається, що користування землею в Україні є платним.
Так, згідно ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У п.1 ст.17 Господарського кодексу України зазначено, що система оподаткування в Україні, податки і збори встановлюються виключно законами України. Система оподаткування будується за принципами економічної доцільності, соціальної справедливості, поєднання інтересів суспільства, держави, територіальних громад, суб'єктів господарювання та громадян.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.
Відповідачем була проведена документальною позапланова невиїзна перевірка позивача, якою встановлені порушення ФОП ОСОБА_5: - п.44.1, п.44.6 ст.44, п.п.16.1.5 п.16.1 ст.16, з урахуванням п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, в частині ненадання до перевірки документів з питань обчислення і сплати орендної плати; - п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України з урахуванням п.п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з орендної плати у розмірі 493771,98грн., у тому числі по періодах: за 2011р. у сумі 103081,72 грн.*, за 2012р. у сумі 195345,13 грн., за 2013р. у сумі 195345.13 грн.
Щодо посилань позивача на те, що розмір орендної плати за землі державної і комунальної власності встановлюється договором, а тому сама по собі зміна грошової оцінки землі без внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки із земель, що є державною або комунальною власністю, не породжує обов'язок орендаря сплачувати плату за землю в іншому, ніж встановлено договором, розмірі, норми Податкового кодексу України не можуть бути до нього застосовані, а також те, що він не користувався земельною ділянкою, суд зазначає наступне.
Під час перевірки встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_5, у перевіряємому періоді був платником орендної плати з фізичних осіб та надавав податкові декларації по платі за землю. Задекларовані дані ФОП ОСОБА_5 у податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) зазначені на сторінці 5 акту перевірки позивача згідно яких площа земельної ділянки в 2011, 2012, 2013р.р., - 1,0463 га, та 0,0431,5 га відповідно. Вказане позивачем не заперечується.
Беручи до уваги норми чинного законодавства, а саме ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ст. 764 Цивільного кодексу України, ФОП ОСОБА_5 продовжував користуватися орендованим майном після закінчення строку договору найму на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Аналізуючи вищенаведені норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що норми Податкового кодексу України у регулюванні питань оподаткування є спеціальними, а, отже, першочерговими у застосуванні.
При цьому договори, що укладаються на території України, мають не суперечити нормам чинного законодавства держави. До того ж приписами п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України чітко встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди але річна сума платежу не може бути меншою, ніж передбачено цією статтею. Отже, жодних протиріч та неузгодження між приписами цивільного законодавства, що встановлює свободу договору, зобов'язуючи при цьому його сторін дотримуватися чинного законодавства, та приписами податкового законодавства, яке не позбавляє сторін договору оренди права самостійно встановлювати у ньому розмір орендної плати, однак, зобов'язує визначати цю плату у рамках її мінімальної та максимальної межі, встановлених ст.288 Податкового кодексу України, немає. Тим більше, що ст.206 Земельного кодексу України також говорить про те, що орендна плата за землю справляється відповідно до закону. Тому розмір орендної плати має відповідати вимогам п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.
Вказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 02.12.2014р. по справі №21-274а14.
Відповідно до норм ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Частина 2 статті 71 КАС України, покладаючи обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача - суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, разом з тим, не звільняє позивача від встановленого частиною 1 цієї ж статті від обовязку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правомірність своїх дій ним доведена.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1