Справа № 9809/11/2070
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2011-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

25.08.2011р. справа № 2а- 9809/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденко А.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Алексєєнко О.В.,

представників

позивач - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод"
до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова
проскасування рішень, -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення рішення відповідача, Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова № від 18.07.2011р., № від 18.07.2011р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення рішення суперечать ч.3 ст.2 КАС України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обовязок по оплаті грошового зобовязання на користь Державного бюджету України. Позивач вважав, що господарські взаємовідносини між ТОВ «Харківський вагонобудівний завод»та контрагентами ТОВ «Югтехенерго», ПП «ВБФ «Лугабелбуд», ТОВ «Сервіс-Юг», ТОВ «Ектра 2009»відбувались в межах правочинів, що повністю відповідають вимогам закону, правочини були вчинені між правоздатними та дієздатними субєктами права, здійснені за правочинами господарські операції мали реальний характер і тому спричинили зміни в структурі активів субєктів господарювання, первинні документи були складені належним чином, витрати у спірних правовідносинах фактично понесені, сторони укладених правочинів не є повязаними особами, наміру на безпідставне отримання податкової вигоди не мали. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги і доводи заявленого позову, просив суд прийняти рішення про задоволення позову.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста Харкова, з поданим позовом не погодився.

В обгрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що згідно з актом перевірки від 22.06.2011р. №1156/23-304/01056379 платником податків вчинено порушення п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.4.4 п.7.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про ПДВ», а саме: до складу валових витрат обігу та виробництва, а також до складу податкового кредиту з ПДВ платником податків безпідставно віднесено суми коштів, сплачених на користь контрагентів ТОВ «Югтехенерго», ПП «ВБФ «Лугабелбуд», ТОВ «Сервіс-Юг», ТОВ «Ектра 2009»за нікчемними правочинами. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи і вимоги заперечень проти позову, просив суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи спірні податкові повідомлення рішення № від 18.07.2011р. про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в загальному розмірі 4.892.183,75грн. (основний платіж 3.913.747,00грн., штраф 978.436,75грн.), № від 18.07.2011р. про збільшення грошового зобовязання з ПДВ в загальному розмірі 4.011.788,75грн. (основний платіж 3.209.431,00грн., штраф 802.357,75грн.) винесені ДПІ у Ленінському районі міста Харкова з посиланням на акт перевірки від 22.06.2011р. №1156/23-304/01056379.

Згідно з висновками згаданого акту в діяльності ТОВ «Харківський вагонобудівний завод»податковим органом виявлено порушення п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.4.4 п.7.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про ПДВ», а саме: врахування при обчисленні податку на прибуток та ПДВ сум коштів, сплачених на користь контрагентів ТОВ «Югтехенерго», ПП «ВБФ «Лугабелбуд», ТОВ «Сервіс-Юг», ТОВ «Ектра 2009»за нікчемними правочинами, так як за даними податкових органів, де на обліку знаходяться перелічені субєкти господарювання мали господарські взаємовідносини з платниками податків зі статусом «податкова яма», подані контрагентами ТОВ «Харківський вагонобудівний завод»податкові декларації не визнані податковими органами як податкова звітність.

Перевіряючи юридичну та фактичну обгрунтованість мотивів субєкта владних повноважень, покладених в основу спірних правових актів індивідуальної дії та відображених в акті від 22.06.2011р. №1156/23-304/01056379, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд наголошує на такому.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій субєкта владних повноважень, а правовим мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст.6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

За таких обставин, при вирішенні справи суду належить перевірити обґрунтованість судження субєкта владних повноважень про порушення платником податків Закону України Про ПДВ і Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»виключно з мотивів нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «Харківський вагонобудівний завод»та контрагентами - ТОВ «Югтехенерго», ПП «ВБФ «Лугабелбуд», ТОВ «Сервіс-Юг», ТОВ «Ектра 2009».

З наявних у справі документів вбачається, що 01.11.2010р. між ТОВ «Харківський вагонобудівний завод»(в якості покупця) та ТОВ «Югтехенерго»(в якості продавця) було укладено договір №03П/Х, предметом якого є поставка товару (скребкові насадки, прокладки амортизаційні, заглушки універсальні тощо), 18.05.2009р. між ТОВ «Харківський вагонобудівний завод) в якості комітента) та ТОВ «Ектра 2009»(в якості комісіонера) було укладено договір комісії №1К/Х, предметом якого є здійснення реалізації товару нерезидентам України, 10.07.2010р. між ТОВ «Харківський вагонобудівний завод»(в якості замовника) та ПП «ВБФ «Лугабелбуд»(в якості підрядника) було укладено договір №11, предметом якого є виконання робіт з ремонту крівлі електроцеху, 01.03.2010р. між ТОВ «Харківський вагонобудівельний завод»(в якості покупця) та ТОВ «Сервіс-Юг»(в якості продаця) було укладено договір №315, предметом якого є поставка товару (аккумуляторна батарея).

В ході розгляду справи з пояснень представника відповідача, які в цій частині повністю узгоджуються з матеріалами справи, судом встановлено, що претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами перелічених правочинів, до правового статусу сторін цих договорів як платників ПДВ, до відповідності змісту та форми правочинів вимогам закону, до належності складання первинних документів, до реальності господарських операцій, до фізичної наявності товару та фактичного виконання робіт (надання послуг), до відсутності у сторін перелічених правочинів наміру безпідставно одержати податкову вигоду субєкт владних повноважень ні при проведенні перевірки, ні в ході судового розгляду не має.

Доказів, які б доводили нерозумність, необачність або недобросовісність правової поведінки платника податків у спірних правовідносинах при укладанні і виконанні договорів з контрагентами субєктом владних повноважень до суду не подано, а судом самостійно при виконанні вимог ст..11 КАС України не виявлено.

Витребувані судом та приєднані до справи документи засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань по оплаті вартості товарів (робіт, послуг) за переліченими вище правочинами шляхом перерахування безготівкових грошових коштів. З огляду на приписи Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні та Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом суд робить висновок про те, що операції субєктів права з перерахування саме безготівкових грошових коштів є прозорими для контролю з боку Держави, так як здійснюються виключно у встановлений самою ж Державою спосіб через банківські установи. Наявні у справі документи засвідчують, що безготівкові кошти були списані з рахунків позивача, тобто, вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо їх отримання саме цими контрагентами (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), наявності у платника податків у спірних правовідносинах іншого інтересу, ніж отримання товарів (робіт, послуг), в матеріалах справи не має.

Оцінивши витребувані та приєднані до справи копії первинних документів, суд відзначає, що оглянуті документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про ПДВ», ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

З приводу викладеного в акті судження субєкта владних повноважень про нікчемність спірних правочинів суд зауважує, що правовідносини з приводу нікчемності правочинів унормовані ст.228 Цивільного кодексу України, зі змісту якої чітко і безумовно слідує, що законодавець з 01.01.2011р. виключив правочини, котрі були укладені з метою суперечною інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів і відніс такі правочини до оспорюваних.

Відтак, з 01.01.2011р. повноваження на встановлення законності правочину, за яким платником податків було сформовано валові витрати обігу та виробництва або податковий кредит з ПДВ, зменшено суму отриманого в межах звітного податкового періоду доходу, належать до виключної прерогативи судових органів.

При цьому, в силу приписів п.6 розділу І та п.5.2 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом Порядок №984) до набуття законної сили рішенням суду про визнання недійсним правочину, за яким платником податків було сформовано валові витрати обігу та виробництва або податковий кредит з ПДВ чи зменшено суму отриманого в межах звітного податкового періоду доходу, податковий орган не має правових підстав для відображення в акті перевірки судження про вчинення таким платником порушення податкового законодавства щодо правильності та повноти справляння податків за цим правочином.

З пояснень представника відповідача судом встановлено, що укладені між позивачем та контрагентами у спірних правовідносинах договори в судовому порядку не оспорювались, таких, що набули законної сили, рішень судів з приводу визнання перелічених договорів недійсними немає.

Окрім того, суд бере до уваги, що вчинення платником податків діяння по укладенню нікчемного правочину, тобто правочину, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави або ухилення від сплати податків, утворює собою обєктивну сторону складу злочину, що передбачений ст.191 або ст.212 Кримінального кодексу України.

Проте, в ході розгляду справи відповідач не подав до суду жодних доказів прийняття компетентним субєктом права рішення про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб позивача або за фактами діяльності платника податків, що викладені в акті, доказів наявності таких, що набули законної сили обвинувальних вироків.

Аналізуючи положення ст.ст. 54, 58, 76, 86 Податкового кодексу України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом Порядок №984), Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків (затверджено наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010р. №985, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.12.2010р. за №1440/18735; далі за текстом Порядок №985), суд доходить висновку, що специфіка правових актів індивідуальної дії, які ухвалюються органами податкової служби у формі податкових повідомлень рішень з приводу самостійного визначення грошових зобовязань платників податків, полягає у тому, що фактичні підстави для ухвалення цих актів містяться в документальних результатах контролю за діяльністю платника податків (матеріалах перевірки), а правові підстави та владні приписи - безпосередньо в самих податкових повідомленнях - рішеннях.

Вивчивши зміст акту перевірки від 22.06.2011р. №1156/23-304/01056379 суд відзначає, що в даному документі субєктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємоповязаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих робіт, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про нікчемність правочинів або невідповідності закону вчинених за ними господарських операцій.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між ТОВ «Харківський вагонобудівний завод»та контрагентами названого платника податків взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Окремо суд наголошує, що фінансові показники, відображені в документах обовязкової податкової звітності позивача, не підтверджують висновок субєкта владних повноважень про нікчемність спірних правочинів.

Розглядаючи справу, суд зазначає, що в силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Зясувавши обставини спірних правовідносин і перевіривши їх добутими по справі доказами, суд зауважує, що довід субєкта владних повноважень про нікчемність спірних правочинів є хибним, позаяк наведений довід відповідача ґрунтується виключно на оцінці обставин діяльності контрагентів ТОВ «Харківський вагонобудівний завод»в частині належності складання документів обовязкової податкової звітності і повноти декларування податкових зобовязань, а також на оцінці обставин руху товару у 2-ій та попередніх ланках постачальників, тобто аналізі обставин правовідносин, у яких позивач участі не брав.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Закону України "Про податок на додану вартість", Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Під час розгляду справи субєктом владних повноважень не подано до суду доказів, а в акті перевірки субєктом владних повноважень не викладено жодних мотивів щодо наявності у платника податків безпідставно отримати у спірних правовідносинах податкову вигоду. На противагу судженням податкового органу суд зазначає, що отриманий від контрагентів товар був експортований за межі митної території України, що доводиться приєднаними до справи копіями ВМД та задіяний при ремонті залізничного вагону. Доказів отримання позивачем збиткового фінансового результату від проведення господарських операцій з придбання та подальшого продажу товару акт перевірки не містить. Відтак, відсутні підстави для висновку про невикористання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності. Необхідність проведення ремонтних робіт також підтверджена матеріалами справи і не спростована відповідачем в ході проведення перевірки.

Враховуючи, що обґрунтованість та правомірність судження субєкта владних повноважень про нікчемність правочинів не знайшла свого підтвердження добутими судом по справі доказами, а інших фактичних мотивів субєктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії не покладено, то слід дійти висновку про недоведеність факту порушення платником податків вимог Закону України «Про ПДВ»та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В ході розгляду справи суд встановив факт порушення спірними податковими повідомленнями-рішеннями прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, позов належить задовольнити.

Розподіл судових витрат по справі потрібно провести за правилами ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов ТОВ "Харківський вагонобудівний завод" до ДПІ у Ленінському районі міста Харкова про скасування рішень задовольнити.

Скасувати в повному обсязі податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова № від 18.07.2011р., № від 18.07.2011р..

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" (ідентифікаційний код - 01056379; місцезнаходження - 61052, Україна, Харківська область, місто Харків, вул. Котлова, буд.89) витрати по оплаті державного мита (судового збору) в розмірі 3 (три) грн. 40коп.

Постанова набирає законної сили згідно з ст..254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена 30.08.2011 р.

Суддя Сліденко А.В.