Справа № 2а/2470/243/11
Суддя: Ватаманюк Руслан Васильович
Дата ухвалення: 2011-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2011 р. м. Чернівці Справа №2а/2470/243/11

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Ватаманюка Р.В.; секретаря судового засідання Антонюка О.В.;

за участю: представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 10.01.2011 року №108/09) ;

представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 31.12.2009 року №2);

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом управління Пенсійного в Першотравневому районі м. Чернівці до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернівці про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

В поданому до суду адміністративному позові управління Пенсійного в Першотравневому районі м. Чернівці (далі - позивач) просило суд зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернівці (далі - відповідач) прийняти до заліку витрати по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання відповідно до виставленого акту щомісячної звірки за грудень 2010 року, які не прийняті, у сумі 17 787 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що позивачем у грудні 2010 року до відповідача було підготовлені списки осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - 25 осіб на суму 21773,33 грн.

До заліку та відшкодування відповідачем взято за грудень 2010 року - 24 особи на суму 3986,33 грн.

Згідно повідомлення відповідача до відшкодування за грудень 2010 року не взято в загальному 1 особу на загальну суму 610,29 грн., а саме ОСОБА_3, мешканець м. Чернівці, вул. Білоруська, 29/2, отримав трудове каліцтво 09 вересня 1979 року, залізнична станція Целіноград Казахської РСР.

Крім того, відповідачем не прийнято до заліку та відшкодування всього 17 787 грн. у грудні 2010 року сума призначених пенсій (основний розмір) -128,49 грн.; сума виплаченої державної адресної допомоги 17 638,56 грн.; сума витрат з доставки пенсій (ДАД) - 18,93 грн.; сума витрат з виплати і доставки пенсій - 1,02 грн.

Причиною відмови у прийнятті до відшкодування по громадянину ОСОБА_3 є отримання трудового каліцтва даним потерпілим на території СНД, тобто за межами держави України.

Позивач не може з цим погодитися, оскільки дія Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, яка набула чинності для України 06.10.1995, не може поширюватися на випадки, про які йдеться в даній справі, оскільки вищевказана Угода передбачає відшкодування шкоди працівникам роботодавцем Сторони, законодавство якої поширюється на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Жодне законодавство з країн - учасниць СНД. які підписали дану Угоду, не могло поширюватися на вказаних громадян, тому що останні отримали каліцтво в період дії законодавства СРСР.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23.09.1999р. № 1105-ХІV (далі Закон № 1105-ХІV), особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до Закону № 1105-XIV.

Також слід зазначити, що ст. 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди. Відповідно до ст. 3 даної Угоди усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. (а.с. 2-3 ).

Відповідач не погоджуючись з заявленим позовом 10.02.2011 року подав суду заперечення з таких підстав.

Позивач необґрунтовано позивач вимагає включення до актів звірок саме виплаченої щомісячної державної адресної допомоги. Оскільки, пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному Фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 04.03.2003 року N 5-4/4 - (далі - Порядок відшкодування витрат N 5-4/4), які суми підлягають відшкодуванню, а саме сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержав вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Включення до актів звірок, а надалі і відшкодування саме щомісячної державної адресної допомоги, як вимагає позивач, основним документом, який регулює порядок відшкодування витрат позивачу не передбачено

Щодо включення до актів звірки пенсії ОСОБА_3, то зазначений потерпілий отримав ушкодження 09.09.1979 року (Казахська РСР. залізнична станція Целіноград) на час існування СРСР за межами України (колишньої УРСР), а саме, на території Республіки Казахстан (колишня КРСР). Особова справа потерпілого у відповідача відсутня, а звірка витрат має проводитися за особовими справами потерпілих (п. 5 Порядку відшкодування витрат), жодні страхові виплати значеній особі не здійснюються.

Діючим національним законодавством не передбачено порядку відшкодування шкоди потерпілим, яким заподіяно шкоду за часів СРСР на території інших союзних республік крім території колишньої УРСР. Відповідно до ст. 21 Закону № 1105 Фонд здійснює виплату пенсій по інвалідності. Закон № 1105 діє в просторі - в межах України, і в часі - з моменту вступу його в законну силу. (а.с. 13-14).

В судове засіданні представник позивача позов підтримав, представник відповідача позов не визнав, обоє подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Суд вважає за можливе та доцільне розглянути справу без участі сторін, в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів, що відповідає ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та перевіривши матеріали адміністративної справи суд приходить що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з таких підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачем у грудні 2010 року до відповідача було підготовлені списки осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - 25 осіб на суму 21773,33 грн. (5-6)ю

До заліку та відшкодування відповідачем взято за грудень 2010 року - 24 особи на суму 3986,33 грн. (а.с. 4).

Згідно повідомлення відповідача до відшкодування за грудень 2010 року не взято в загальному 1 особу на загальну суму 610,29 грн., а саме ОСОБА_3, мешканець м. Чернівці, вул. Білоруська, 29/2, отримав трудове каліцтво 09 вересня 1979 року, залізнична станція Целіноград Казахської РСР.

Відповідачем не прийнято до заліку та відшкодування всього 17 787 грн. у грудні 2010 року сума призначених пенсій (основний розмір) -128,49 грн.; сума виплаченої державної адресної допомоги 17 638,56 грн.; сума витрат з доставки пенсій (ДАД) - 18,93 грн.; сума витрат з виплати і доставки пенсій - 1,02 грн.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Підпунктами "г" і "д" пункту 1 статті 21 Закону № 1105-ХІV, який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, передбачено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 22.02.2001р. № 2272-ІІІ (далі - Закон № 2272-ІІІ) Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку цьому Фонду документи, що підтверджують право працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду соціального страхування від нещасних випадків, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом соціального страхування від нещасних випадків в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Абзацом 2 пункту 5 статті 24 Закону № 1105-ХІV передбачено, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Механізм відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядоком відшкодування витрат N 5-4/4. В основу цього механізму покладено щомісячне проведення органами Пенсійного фонду України з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в районах та містах обласного значення звірок витрат на відповідні виплати до 10 числа місяця, наступного за звітним (пункт 5).

Акти цих звірок подаються головним управлінням Пенсійного фонду України та управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування відповідних витрат та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її Пенсійному фонду України та Фонду страхування від нещасних випадків (пункт 6). Зазначена довідка є підставою для перерахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідних коштів Пенсійному фонду України до 25 числа місяця, наступного за звітним (пункт 7).

Таким чином, у зазначеному Порядку відшкодування витрат N 5-4/4 передбачено здійснення відповідних розрахунків на централізованому рівні, тобто між Фондом соціального страхування від нещасних випадків та Пенсійним фондом України. Відповідно сторони у справі позбавлені права на проведення розрахунків на своєму рівні, оскільки Порядком передбачені повноваження Пенсійного Фонду в районах і містах області та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у цих районах і містах щодо складання акту щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії, а не здійснення відшкодування витрат.

Позивач необґрунтовано вимагає відшкодування виплаченої щомісячної державної адресної допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян». Оскільки, пунктом 4 Порядку відшкодування витрат визначено, які суми підлягають відшкодуванню, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержав вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Відшкодування саме щомісячної державної адресної допомоги документом, який регулює порядок відшкодування витрат позивачу не передбачено. Тобто, фондом відшкодовуються Пенсійному фонду України витрати на виплату пенсій, максимальний розмір яких становить 150 грн., а для осіб, які працювали на роботах, передбачених Списком № 1 - 200 грн., для тих, які зайняті під землею, залежно від стажу роботи, від 222,80 грн. до 275,80 грн.

Суд погоджується з твердження відповідача, щодо включення до актів звірки пенсії ОСОБА_3, то зазначений потерпілий отримав ушкодження 09.09.1979 року (Казахська РСР. залізнична станція Целіноград) на час існування СРСР за межами України (колишньої УРСР), а саме, на території Республіки Казахстан (колишня КРСР). Особова справа потерпілого у відповідача відсутня, а звірка витрат має проводитися за особовими справами потерпілих (п. 5 Порядку відшкодування витрат), жодні страхові виплати значеній особі не здійснюються.

Діючим національним законодавством не передбачено порядку відшкодування шкоди потерпілим, яким заподіяно шкоду за часів СРСР на території інших союзних республік крім території колишньої УРСР. Відповідно до ст. 21 Закону № 1105-ХІV Фонд здійснює виплату пенсій по інвалідності. Закон № 1105-ХІV діє в просторі - в межах України, і в часі - з моменту вступу його в законну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В ході судового розгляду позивач не довів належним чином правомірність своїх вимог, тому даний адміністративний позов не підлягає задоволенню як безпідставний.

Відповідно до п. 34 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мито»від 21.0.11993 року №7 позивач звільнений від спалити державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Р.В. Ватаманюк