Справа № 826/16049/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

15 жовтня 2015 року 08:55 справа №826/16049/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві
третя особаОСОБА_2
провизнання протиправним рішення та скасування постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ВДВС Дніпровського РУЮ), в якому просить: 1) визнати дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві з відкриття виконавчого провадження №47854157 від 15 червня 2015 року неправомірними; 2) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №47854157 від 15 червня 2015 року; 3) скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 47854157 від 15 червня 2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/16049/15, залучено до участі в адміністративній справі ОСОБА_2, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 07 вересня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача та третьої особи до суду не прибули.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та третьої особи, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 07 вересня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 239 790, 00 грн. на підставі договору позики від 15 березня 2003 року №609.

15 червня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренко С.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №47854157 з примусового виконання виконавчого напису від 12 червня 2015 року.

15 червня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренко С.В. винесена постанова ВП № 47854157 про арешт майна позивача та оголошення заборони на його відчуження.

У вищезазначених постановах від 15 червня 2015 року у графі адреса боржника (позивача) відповідачем зазначено: АДРЕСА_2.

Позивач вважає протиправними вищевказані постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження №47854157 та про арешт майна боржника від 15 червня 2015 року, оскільки державним виконавцем порушено вимоги статей 20 та 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно частини першої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

У постановах від 15 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №47854157 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у графі адреса боржника (позивача) зазначено: м. Київ, вул. Срібнокільська. б/д. 8. кв. 350.

У виконавчому написі від 12 червня 2015 року №340 міститься інформація про те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживає (мешкає) за адресою: АДРЕСА_2, працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю "ОРІ Україна" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Клеманська, 3).

Матеріали виконавчого провадження №47854157, а також докази, які підтверджують інформацію про місце проживання та місце роботи позивача визначені у виконавчому написі від 12 червня 2015 року №340, відповідачем до суду не надано.

Судом встановлено, що в договорі позики від 15 березня 2003 року №609 зазначено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Реєстрація позивача за вищезазначеною адресою підтверджується копією паспорту ОСОБА_1

Відповідачем не надано до суду доказів фактичного місця проживання позивача за адресою, яка визначена у спірних постановах від 15 червня 2015 року на момент укладення договору позики від 15 березня 2003 року та/або на момент відкриття виконавчого провадження №47854157.

Частиною четвертою статті 20 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби.

Інформація про перевірку місця роботи позивача відсутня, докази проведення такої перевірки до матеріалів справи не додано.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Пунктом 4 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Згідно частини другої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Відповідачем не доведено правомірність відкриття провадження у Дніпровському районі міста Києва.

Частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Таким чином, накладення арешту на майно боржника нерозривно пов'язане з відкриття виконавчого провадження, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження тягне за собою скасування постанови про арешт майна боржника.

З урахуванням вищевикладеного, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що дії відповідача щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №47854157 від 15 червня 2015 року, та, як наслідок, і постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 червня 2015 року суперечать чинному законодавству, спірні постанови прийняті відповідачем з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження" та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ВДВС Дніпровського РУЮ не доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві з відкриття виконавчого провадження № 47854157 від 15 червня 2015 року.

3. Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження №47854157 від 15 червня 2015 року.

4. Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 47854157 від 15 червня 2015 року.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 625, 74 грн. (шістсот двадцять п'ять гривень 74 копійки).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко