Справа № 824/2295/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

07 жовтня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2295/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.;

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.;

сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Релігійної організації Української Свято-Покровської церкви Чернівецько-Буковинської єпархії

до Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області

про визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Релігійна організація Української Свято-Покровська церква Чернівецько-Буковинської єпархії (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Міліївсьої сільської ради Вижницьокого району Чернівецької області від 25.06.2015 р. №88-47/15; зобовязати Міліївську сільську раду Вижницького району Чернівецької області надати дозвіл на розроблення проекту детального планування земельної ділянки для будівництва Свято-Покровської церкви в с. Мілієве.

В обґрунтування позову позивач вказував, що оскаржуване рішення 47 сесії шостого скликання Міліївсьої сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 25.06.2015 р. №88-47/15 є протиправним та порушує права та інтереси Релігійної організації Української Свято-Покровської церкви Чернівецько-Буковинської єпархії.

Крім того, Міліївська сільська рада Вижницького району Чернівецької області приймаючи рішення не належним чином використала надані їй законом повноваження та не у спосіб, передбачений законодавством. Вказане рішення також не відповідає вимогам обґрунтованості, справедливості, добросовісності, розсудливості та рівності перед законом.

Міліївська сільська рада Вижницького району Чернівецької області (далі - відповідач) до суду подала письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими, зазначаючи, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, відповідач, як субєкт владних повноважень, зобовязаний діяти виключно відповідно до положень законодавства, а тому не міг прийняти рішення, яке не входить до його компетенції, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо поширення юрисдикції адміністративного суду на спір, який розглядається в суді.

Представник позивача поставила дане питання на розсуд суду.

Представники відповідача зазначали, що юрисдикція адміністративного суду поширюється на даний спір.

Розглянувши поставлене на обговорення питання, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обовязково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб'єкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС УКраїни).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п.42 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції сільських, селищних міських рад належить затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Згідно ч.1 ст. 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, серед яких: розгляд і внесення до відповідних органів виконавчої влади пропозицій до планів і програм будівництва та реконструкції об'єктів на відповідній території; підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації; встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність; координація на відповідній території діяльності суб'єктів містобудування щодо комплексної забудови населених пунктів; надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Пунктом 6 ч.1 ст. 31 зазначеного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, а саме вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин встановлено ст. 12 ЗК України, відповідно до яких їм належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст. ст. 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 р. у справі №21-228а13, від 11.11.2014 р. у справі № 21-493а14, від 09.12.2014 р. у справі №21-308а14, від 16.12.2014 р. у справі №21-544а14, від 17.02.2015 р. № 21-551а14, від 24.02.2015 р. № 21-34а15 висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.2442 КАС України.

Як видно із поданого позову, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Міліївсьої сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 25.06.2015 р. №88-47/15 "Про надання дозволу на розробку проекту детального планування земельної ділянки для будівництва Свято-Покровської Церкви в с. Мілієве", яким у наданні дозволу на розробку проекту детального планування земельної ділянки площею 0,045 га для будівництва Свято-Покровської церкви в с. Кибаки відмовлено. Також позивач просить зобовязати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту детального планування земельної ділянки для будівництва Свято-Покровської церкви.

Оскільки предметом перевірки вказаного позову є правильність формування волі однієї зі сторін стосовно відмови в наданні дозволу на розробку проекту детального планування земельної ділянки, суд приходить до висновку, що вказана справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не зважаючи на те, що стороною у справі є фактично суб'єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

Крім того, між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору, як підпорядкованість одного учасника відносин іншому.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи стосовно прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання дозволу на розробку проекту детального планування земельної ділянки та має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 17, 128, 160, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 824/2295/15-а за позовом Релігійної організації Української Свято-Покровської церкви Чернівецько-Буковинської єпархії до Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала суду першої інстанції, згідно із ч.1 та 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3, 7 ст. 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст постанови складено та підписано судом 12 жовтня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький