Справа № 825/2185/15-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2185/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представників позивача - Зуєвої З.Н., Тарана Ю.М.,

представника відповідача - Качанка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Агропрогрес» до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

ПП «Агропрогрес» звернулося у суд із позовом до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення-рішення від 13.01.2015 № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ на 526 735,00 грн та № в цілому.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність з боку позивача порушень податкового законодавства, про які стверджує контролюючий орган.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань достовірності декларування сум від'ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2014 року, за підсумками якої складено акт від 26.12.2014 №000144/25-03-15/31174509 та виявлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. п. 209.2, 209.13, п. 15-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на 647 555,00 грн, занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками жовтня 2014 року та залишається у розпорядженні с/г підприємства і спрямовується на спеціальний рахунок на 1 027 618,00 грн.

У зв'язку із наведеним, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015 №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 647 555,00 грн, №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з цього ж податку на 1 027 618,00 грн - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із матеріалів справи, позивач є сільськогосподарським підприємством - виробником, перебуває на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість відповідно до ст. 209 Податкового кодексу України та подає до контролюючого органу загальну і скорочену податкові декларації.

Для ведення господарської діяльності станом на 01.10.2014 року позивач використовував земельні ділянки, що знаходяться на території Ганнівської сільської ради, Степанівської сільської ради, Степовохутірської сільської ради, Калинівської сільської ради, Софіївської сільської ради, Макіївської сільської ради, Мринської сільської ради, Хотинівської сільської ради, Козарівської сільської ради, Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області. Також, на території Горбачівської сільської ради, Свидовецької сільської ради, Олександрівської сільської ради, Білоцерківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, Лосинівської селищної ради, Шатурської сільської ради, Терешківської сільської ради, Данинської сільської ради, Перемозької сільської ради, Безуглівської сільської ради, Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, Крупичівської сільської ради, Парафіївської сільської ради, Івангородської сільської ради, Ольшанської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області.

У періоді, що перевірявся контролюючим органом, позивач застосовував ставки оподаткування податком на додану вартість 20 відсотків згідно із п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України та 0 відсотків згідно із пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 цього Кодексу. При цьому, під час перевірки не встановлено порушень у застосуванні даних ставок оподаткування (аркуші 7-8 акта перевірки).

Під час перевірки встановлено, що за жовтень 2014 року позивачем проведено коригування податкового кредиту з постачання сільськогосподарської продукції або продукції власного виробництва переробного підприємства у митному режимі експорту на суму 917 669,00 грн (рядок 16.3 податкової декларації з ПДВ). Відповідно, у скороченій податковій декларації з цього податку в указаному рядку відображено від'ємне значення на зазначену суму.

Так, причиною виникнення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за вказаний місяць була реалізація кукурудзи на експорт за нульовою ставкою ПДВ відповідно вимог пункту 209.4 статті 209 Податкового кодексу України.

При цьому, контролюючим суб'єктом, на основі даних бухгалтерського обліку, встановлено, що позивачем було засіяно 218 999,679 га площ земель і станом на 01 жовтня 2014 року зібрано урожай з площ 8599,695 га - 66 840 190 кг, з яких 11 823 285 кг відвантажено на експорт.

У ході перевірки позивача також установлено, що в податкових деклараціях з фіксованого сільськогосподарського податку ПП «Агропрогрес» відображено загальну площу оподатковуваних ділянок на 34354,3925 га землі. При цьому, встановлено розбіжність площі оподатковуваних земельних ділянок між даними податкової декларації з фіксованого сільськогосподарського податку та даними відділу Держземагенства, яка складає 1124,1542 га тобто 3,64%. Зазначений відсоток площ становлять земельні ділянки, які перебувають у фактичному користуванні позивача на підставі договорів оренди землі, що не зареєстровані у встановленому законом порядку до жовтня 2014 року.

Посилаючись на приписи пункту 15-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, а також на порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 цього Кодексу, відповідач стверджує, що позивачем не включено до складу податкових зобов'язань декларації з податку на додану вартість (загальна) обсяг реалізованої продукції, яка вироблена на власних або орендованих виробничих потужностях на суму 374 325,00 грн, що пояснюється тим, що підприємством були укладені договори не витребуваних паїв (сертифікатів) та договорів на тимчасове використання земельних ділянок, які не мали відповідної державної реєстрації в Держкомземі. Тобто, відповідач стверджує, що позивачем не було дотримано умови, викладені в п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України та порушено вимоги ст. 18 Закону України «Про оренду землі», а саме: 3,64% продукції, реалізованої у жовтні 2014 року, яка вирощена на вказаних площах, не підпадає під визначення сільськогосподарських товарів.

Разом з тим, за наслідками податкової перевірки, загальної та скороченої декларацій за жовтень 2014 року відповідач дійшов висновку, що позивачем не проведено розподіл податкового кредиту відповідно до частки використання товарів/послуг, в оподаткованих операціях, яка визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. У зв'язку із чим, контролюючий суб'єкт стверджує про завищення позивачем суми дозволеного податкового кредиту на 1 673 813,00 грн і заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками жовтня 2014 року та залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства і спрямовується на спеціальний рахунок на 1 027 618,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України.

Цей Кодексу встановлює спеціальний податковий режим щодо господарської діяльності у сфері сільського господарства.

Положеннями статті 209 Кодексу передбачено, зокрема, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

При вивезенні сільськогосподарських товарів у митному режимі експорту сільськогосподарське підприємство - виробник таких товарів/послуг має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) постачальникам товарів/послуг, вартість яких включається до складу виробничих факторів. Таке відшкодування здійснюється в загальному порядку.

Виробничі фактори, які вживаються у цій статті, рахунок яких сформовано податковий кредит, визначені підпунктом 209.15.1 пункту 209.15 цієї правової норми. До таких, зокрема, відносяться товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

Також, вказаною правовою нормою встановлено, що сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

У разі зміни напряму використання товарів/робіт, основних фондів платник податку проводить коригування податкового кредиту виходячи з вартості придбання товарів/послуг, балансової (залишкової) вартості основних фондів, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснено зміну напряму використання.

Відповідно до п. 301.1 ст. 301 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час спірних правовідносин, платниками податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Отже, визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно. При цьому, недотримання питомої ваги щодо реалізації сільськогосподарських товарів є єдиною підставою для застосування до сільськогосподарського товаровиробника правил загального режиму оподаткування податком на додану вартість.

Для цілей справляння фіксованого сільського господарського податку Податковий кодекс України не встановлює вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки. Відтак, будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

Податкове законодавство, на відміну від земельного, не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Зареєстрований належним чином договір оренди не може вважатися єдиним обов'язковим документом, що підтверджує правомірність перебування особи у статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку. Інакший підхід не відповідав би принципу загальності оподаткування, закріпленого підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, адже допускалось би штучне заниження об'єкта оподаткування, визначеного статтею 302 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Пунктом 209.11 ст. 209 Податкового кодексу України передбачено, що якщо суб'єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов'язане визначити податкове зобов'язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку.

Отже, якщо товари відповідають визначеним товарним групам та отримані в результаті здійснення діяльності, що відповідає визначеним видам, вони є сільськогосподарськими і повинні враховуватися при визначенні питомої ваги сільськогосподарських товарів для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

З урахуванням викладеного, сільськогосподарська продукція рослинництва, вирощена платником фіксованого сільськогосподарського податку на будь-яких використовуваних ним земельних ділянках, у тому числі орендованих, незалежно від стану державної реєстрації відповідних орендних договорів, не може оподатковуватися за іншими правилами, ніж у режимі фіксованого сільськогосподарського податку.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.12.2012 № 2614/12/13-12.

Пунктом 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З положень пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України слідує, що у разі, якщо у подальшому такі товари/послуги, основні виробничі засоби фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод), за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу, то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні виробничі засоби вважаються проданими у податковому періоді, на який припадає таке використання, у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, основними виробничими засобами.

Таким чином, у звітному періоді, в якому товари/послуги, основні виробничі засоби почали використовуватися виключно в неоподатковуваних операціях, у частині, яка пропорційна залишковій частині вартості таких товарів/послуг чи необоротних активів, необхідно визнати їх умовний продаж.

Якщо ж товари/послуги, основні виробничі засоби почали використовуватися в неоподатковуваних операціях частково, а частково продовжують використовуватися в оподатковуваних операціях, у такому випадку у звітному періоді, в якому почалося їх використання в оподатковуваних і неоподатковуваних операціях, відповідно до пункту 199.1 статті 199 Кодексу, здійснюється часткове виключення суми податку на додану вартість зі складу податкового кредиту пропорційно частці їх використання в таких неоподатковуваних операціях з подальшим проведенням перерахунку за правилами, встановленими пунктом 199.4 цієї правової норми.

З наведеного вбачається, що положення статті 199 Податкового кодексу України застосовуються у випадках, коли підприємство, придбавши товари/послуги чи необоротні активи, частково використовує їх в оподаткованих, а частково в неоподаткованих операціях, тобто в момент формування податкового кредиту підприємству вже відомо базу оподаткування продукції, що виробляється.

Як убачається із матеріалів справи, під час вирощування зернових позивач формував податковий кредит в спеціальній декларації. В звітному періоді, в якому відбувалась реалізація зернових, позивач проводив коригування податкового кредиту в залежності від того, в яких операціях використано такі зернові (реалізація на території України оподатковувалась за ставкою 20%, експорті операції - в залежності від періоду реалізації, або оподатковувались за нульовою ставкою, або звільнялись від ПДВ). Якщо операція оподатковувалась за нульовою ставкою, сума податкового кредиту переносилась зі спеціальної декларації до загальної, а саме: в р. 16.3 спеціальної декларації позивач проставляв таку суму зі знаком «-», а в цьому ж рядку загальної декларації - зі знаком «+». Якщо операція з продажу зернових була звільнена від оподаткування, позивачем, відповідно до правил пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, нараховувались податкові зобов'язання, як умовний продаж.

Так, за період з 2013 по 2014 роки позивачем нараховано 13 882 388,00 грн умовного продажу на звільнені від оподаткування операції. На такі операції складались податкові накладні та відображались в р.1 спеціальної декларації, про що свідчать копії декларацій з податку на додану вартість, реєстри виданих та отриманих податкових накладних, податкові накладні, бухгалтерські довідки, наявні в матеріалах справи.

За 2013 рік та за січень, листопад і грудень 2014 року відповідачем проводились податкові перевірки, в тому числі щодо правомірності формування позивачем бюджетного відшкодування, і не було встановлено порушень вимог статті 199 Податкового кодексу України, тобто порушення порядку розрахунку податкового кредиту, з урахуванням частки використання товарів/послуг в оподаткованих операціях за попередній календарний рік.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що відповідач протиправно дійшов висновку про завищення позивачем суди податкового кредиту внаслідок порушення вимог статті 199 Податкового кодексу України. Відтак, контролюючим органом протиправно застосовано до позивача відповідні штрафні (фінансові) санкції податковим повідомленням-рішенням.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що позивачем помилково застосовано положення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, яке ґрунтується на тому, що в силу приписів пункту 15-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України операції з вивезення в митному режимі експорту зернових та технічних культур, зазначених в абзаці першому цього пункту, звільняються від оподаткування податком на додану вартість, а не оподатковуються за нульовою ставкою, з огляду на наступне.

Так, положеннями пункту 15-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено виключення щодо звільнення від оподаткування вивезення сільськогосподарськими підприємствами - виробниками таких зернових та технічних культур, вирощених на землях сільськогосподарського призначення, які перебувають у їх власності та/або постійному користуванні, та/або на орендованих землях, зареєстрованих належним чином відповідно до встановленого законом порядку, на дату такого експорту.

У ході перевірки відповідачем з'ясовано, що позивачем засіяно 218 999,679 га площ земель і станом на 01 жовтня 2014 року зібрано урожай з площ 8599,695 га - 66 840 190 кг, з яких 11 823 285 кг відвантажено на експорт. Отже, експортована продукція була зібрана з площ 1521 га (8599,695*11823285/66840190).

Доказів того, що експортовані позивачем у жовтні 2014 року сільськогосподарські культури були вирощені саме на земельних ділянках, які використовувались на підставі договорів оренди, що не були зареєстровані у встановленому законом порядку, які, за підрахунками контролюючого органу, складають лише 3,64% від загальної площі угідь позивача, відповідачем суду не надано.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено ані обставин, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову, ані правомірності спірних податкових повідомлень-рішень (в частині, що оскаржується). Натомість, поясненнями позивача та матеріалами справи спростовуються висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються спірні рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого суду та не свідчать про порушення цим судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 09 жовтня 2015 року.)

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.