Справа № 2а-1782/09
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2011-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2011 р. Справа № 93613/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :
судді-доповідача Богаченка С.І.,
суддів Багрій В.М., Старунський Д.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2009 року справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольчий пайок,-

В С Т А Н О В И Л А:

25.06.2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить суд визнати дії незаконними, зобов`язати нарахувати та стягнути грошову компенсацію замість продовольчого пайка в сумі 23998 грн. 22 коп.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №411 від 14.11.2008 року його звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров`я та наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2008 року виключено зі списків особового складу з 22.12.2008 року. Під час проходження військової служби згідно займаної посади мав законне право на забезпечення державою продовольчими пайками №7, відповідачем по справі за період з 11.03.2000 року по 22.12.2008 року йому не видані ні продукти, ні грошова компенсація за них. При його звільненні зі служби з ним проведено розрахунок по всіх видах забезпечення, крім грошової компенсації за не виданий продовольчий пайок.
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2009 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задоволити адміністративний позов. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми ч. 3 ст. 9 КАС України. З усіх нормативно-правових актів України, на які він посилався у позовній заяві, в ході судового розгляду до уваги взяті лише норми Закону України № 1459-ПІ від 17 лютого 2000 року «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», який тимчасово призупиняє деякі положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема щодо видачі продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Однак, залишено поза увагою ч.2 ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України», яка визначає, що держава забезпечує соціальний та правовий захист військовослужбовців, їм гарантується одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України. Це якраз і є в комплексі з конституційними нормами правова підстава для виплати грошової компенсації за продовольчий пайок.
Розглянувши справу в письмовому провадженні у зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Приймаючи оскаржуване рішення, судом пршої інстанції було встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №411 від 14.11.2008 року ОСОБА_1 звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров`я та наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2008 року виключено зі списків особового складу з 22.12.2008 року.
Приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011 передбачено, що військовослужбовці отримують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно та продовольчі пайки, або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Колкгія суддів дійшла висновку, що дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації за продовольчий пайок не порушують вимог чинного законодавства, враховуючи наступне.
Так, колегією суддів встановлено, що дію ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно із Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року № 1459-III призупинено в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).
Вирішуючи питання про положення якого Закону підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин, колегія суддів зважає на наступне.
Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.
Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.
Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».
Відповідно до ч.3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.
Відтак, виходячи з наведених положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».
А тому до спірних правовідносин не могла бути застосована норма ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка, власне, і передбачала можливість отримання грошової компенсації замість продовольчого пайка.
За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, оскільки дію ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно із Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» призупинено в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції залишено поза увагою ч.2 ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України», яка визначає, що держава забезпечує соціальний та правовий захист військовослужбовців, їм гарантується одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів Українив в цілому суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196 ч.4, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2009 року у справі №2а-1782/2009, без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С. І. Богаченко

Суддя В.М. Багрій

Суддя Д.М. Старунський