Справа № 814/2373/15
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

814/2373/15

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

05.10.2015 р. № 814/2373/15

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

про

визнання протиправною, скасування

вимоги № Ю-121 від 02.04.2015 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач – товариство з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін № 73", звернувся до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі – відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 02.04.2015 р. № Ю-121.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач протиправно включив до оскаржуваної вимоги в накопичувальному порядку неузгоджені суми згідно вимог за минулі звітні періоди, оскільки останні скасовані та відкликані або оскаржуються в судовому порядку.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що позивач має заборгованість за попередні періоди. Сплачені суми єдиного внеску зараховуються в рахунок спати боргу в порядку календарної черговості його виникнення. Вважає, що оскаржувана вимога відповідає чинному законодавству та є правомірною.

Представники сторін подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного:

Позивач як юридична особа є платником єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування.

Відповідач 02.04.2015 р. виніс вимогу про сплату боргу № Ю-121, в якій визначена заборгованість позивача з єдиного внеску в сумі 1767337,78 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон) єдиний внесок на загальнообов’язкове державне соціальне страхування – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов’язкового державного соціального страхування в обов’язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 2 ст. 6 Закону визначено, що платник єдиного внеску зобов’язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

На підставі ч. 4 ст. 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пп. 19-1.1.22 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно не нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач з моменту передачі адміністрування єдиного внеску з органів Пенсійного фонду України до органів Міндоходів щомісячно збільшував суму боргу шляхом самостійного нарахування в звітах по єдиному страховому внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги відповідача від 06.05.2014 р. № Ю-121, від 05.06.2014 р. № Ю-121, від 02.07.2014 р. № Ю-121 були скасовані та відкликані рішеннями Головного управління Міндоходів у Миколаївській області в зв’язку з включенням до податкових вимог штрафу та пені, які були не узгодженими через їх оскарження в судовому порядку.

Оскаржувана позивачем вимога встановлює заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 02.04.2015 р. у розмірі 1767337,78 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно прийняв вимогу від 02.04.2015 р. та зазначив суму боргу в розмірі 1767337,78 грн., оскільки вказана сума розрахована з урахуванням суми попередніх вимог, звітів за лютий і березень 2015 р. та з урахуванням сплаченого позивачем у березні 2015 р. єдиного внеску.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що відповідачем протиправно включено до оскаржуваної вимоги в накопичувальному порядку неузгоджену суму згідно вимог за минулі звітні періоди в зв’язку з їх оскарженням в адміністративному та судовому порядку, виходячи з наступного.

Так, відповідно до абзацу 2 ч. 14 ст. 25 Закону суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов’язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачем ДПІ про оскарження попередніх вимог. Жодних доказів оскарження вимог відповідача позивач суду не надав та не зазначив про причини ненадання відповідних доказів.

Крім того, суд враховує, що в справах № 814/900/15 і № 814/1576/15 Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні вимог позивача про скасування вимог ДПІ від 02.12.2014 р. № Ю-121 і від 04.02.2015 р. № Ю-121. Рішення у вказаних справах набрали законної сили.

На підставі ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене вище, відповідач довів належним чином законність оскаржуваної вимоги.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 КАС України).

На підставі ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на час подання адміністративного позову) під час подання адміністративного позову позивач сплатив 10 відсотків розміру ставки судового збору – 487,20 грн. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги, у зв’язку з чим стягненню з позивача підлягає 4384,80 грн.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська