Справа № 2а/1770/3389/12
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/35180/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Бутенка В.І., Швеця В.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (далі - ВДАІ УМВС), Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації (далі - ГУПСЗН) про визнання нечинним рішення за касаційною скаргою позивача на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого

з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати незаконними відмови ГУПСЗН у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, а ВДАІ УМВС в перереєстрації зазначеного автомобіля без сплати податків і зборів;

зобов'язати відповідачів, зокрема ГУПСЗН надати дозвіл та необхідні документи для перереєстрації автомобіля, а ВДАІ УМВС перереєструвати транспортний засіб без сплати податків і зборів.

Посилався на незаконність дій відповідачів щодо відмови у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля без сплати податків.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Житомирський апеляційний адміністративний суд рішенням від 30 травня 2013 року зазначену постанову скасував і ухвалив нову про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом апеляційної інстанції, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Зазначає, що він як член сім'ї інваліда має право після смерті діда на перереєстрацію транспортного засобу на себе без сплати податків.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 17 серпня 2007 року ОСОБА_5, дід позивача, інвалід війни І групи, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був забезпечений автомобілем VOLKSWAGEN Passat 2004 року випуску, що надійшов від іноземного донора та був визнаний гуманітарною допомогою.

Після смерті власника транспортного засобу позивачу відмовлено у перереєстрації автомобіля та роз'яснено, що така перереєстрація можлива за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням, звернувся до адміністративного суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з незаконності дій відповідачів.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, зазначив, що спірний автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога для забезпечення інвалідів, був у користуванні менше десяти років, тому позивач як член сім'ї померлого інваліда право на безкоштовне отримання у власність та реєстрацію на своє ім'я автомобіля не набув.

Висновок апеляційного суду відповідає дійсним обставинам справи та є законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 11-1 Закону України від 22 жовтня 1999 року № 1192-ХIV «Про гуманітарну допомогу» (в редакції Закону від 15.12.2009 року № 1760-VI) визначено, що забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, здійснюється на умовах, передбачених законом, та у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 38 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції Закону України від 11 травня 2010 року № 2171-VI) після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання про вилучення автомобіля після смерті інваліда, отриманого як гуманітарна допомога, регулювалося Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999. Відповідно до абзацу сьомого пункту 41 цього нормативного акту (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 року № 826) після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля.

Виходячи зі змісту зазначеного положення, автомобіль, котрим інвалід був забезпечений, і яким він користувався менше 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сім'ї лише на підставі рішення Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України та за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення.

Позивач від таких виплат відмовився, тому суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок суду не спростовують і не дають підстав вважати його таким, що не відповідає нормам матеріального чи процесуального права.

Оскільки строк експлуатації інвалідом автомобіля становив менше 10 років, позивач не має права на безоплатне отримання його у власність, у зв'язку з чим ГУПСЗН обґрунтовано відмовлено у наданні дозволу на переоформлення автомобіля з посиланням на необхідність сплати відповідних податків і зборів.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

В.В. Швець