Справа № 813/4192/15
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року № 813/4192/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства України у Львівській області про визнання незаконним рішення і зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства України у Львівській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати незаконноювідповідь відповідача від 27.03.2015 року №31-13-0.5-6226/2-15про відмову у затвердженні проекту щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та зобовязати відповідача затвердити в установленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,29 га, які знаходяться в урочищі «Біля Сяньківського дуба» Роздільської селищної ради на землях запасу землях сільськогосподарського призначення ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування позовних вимог посилається на такі обставини. Розпорядженням Миколаївської РДА у Львівській області від 02.08.2012 року за №427 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтованими площами 0,4 га та 1,2 га із земель запасу Роздільської селищної ради за межами населеного пункту з метою безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. Проект землеустрою був виготовлений у встановленому порядку та погоджений в Управлінні Держземагенства у Миколаївському районі Львівської області (висновок № 136/14 від 01.04.2014 р.). При здійсненні державної реєстрації вказаних земельних ділянок їм були присвоєні номери :02:000:007 (0,94 га) та :02:000:006 (0,35 га). Відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок з тих підстав, що проект землеустрою щодо відведення двох ділянок суперечить ч.4 ст.116 Земельного кодексу України. З посиланням на норми статей 121, 186-1 Земельного кодексу України, статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Методичні рекомендації щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагенствав областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на без конкурсних засадах) для всіх потреб, (затв. наказом ДержземагенстваУкраїни від 28.03.2013 р. №72) вважає таку відмову незаконною.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні. Суть заперечень полягає у тому, що відповідно до чинного земельного законодавства, зокрема ч.4 статті 166, ч.7 статті 118, статті 121 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок у власність громадян у межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Подання ОСОБА_3 на затвердження проекту щодо відведення двох земельних ділянок суперечить п.4 статті 166Земельного кодексу України, тому рішення про відмову позивачеві у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться на території Роздільської селищної ради (за межами населеного пункту) в урочищі «Біля Сяньківського дуба» Миколаївського району, є правомірним. Просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Управління Держземагенства у Миколаївському районі Львівської області висновком № 136/14 від 01.04.2014р. погодило розроблений ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення йому земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площами 0,3500 га та 0,9400 га за рахунок земель запасу, які розташовані в урочищі «Біля Сяньківського Дуба» на території Роздільської селищної ради(за межами населеного пункту) Миколаївського району з метою передачі її у власність (а.с. 7).

Державний кадастровий реєстратор Управління Держземагенства у Миколаївському районі Львівської області 02.04.2014 року здійснив державну реєстрацію відведених земельних ділянок за кадастровими номерами :02:000:006 площею 0,35 га та :02:000:007 площею 0,94 га, розташованих в урочищі «Біля Сяньківського Дуба» на території Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області, що підтверджується витягами з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.04.2014 року № НВ-014 та № НВ-014 (а.с. 9-12).

Загальна площа двох земельних ділянок становить 1,29 га, вид використання - для ведення особистого селянського господарства.

За наслідками розгляду звернення ОСОБА_3 Головне управління Держземагенства України у Львівській області листом від 27.03.2015 року №31-13-0.5-6226/2-15 відмовило йому у затвердженні проекту щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.13).

Підставою відмови вказано ч. 4 статті 116 Земельного кодексу України, на який відповідач послався у звязку із тим, що на затвердження було подано проект щодо відведення двох земельних ділянок.

Відповідач вважає, що подання ОСОБА_3 проекту щодо відведення двох земельних ділянок суперечить вищевказаній нормі щодо безоплатної передачі особі земельних ділянок у власність один раз для ведення особистого селянського господарства.

При вирішення спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зістаттею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюютьсяКонституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідності до пункту«б» частини 1 статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені статтею статті 116 ЗК України, відповідно до частини першої та другої якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Водночас, частиною четвертою цієї ж статті визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Пунктом «б» частинипершої статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить, що громадянин України вправі безоплатно одержати у власність землю для ведення особистого селянського господарства шляхом передачі їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності лише один раз і у розмірі не більше 2,0 гектара.

Будь-яких інших умов чи застережень з приводу реалізації громадянином України права на одержання землі із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства ЗК України не містить.

У відповідності до положень частини шостої-сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленомустаттею 186-1 цього Кодексу.

Положеннямистатті 186-1 ЗК Українивизначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обовязковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано обєкт будівництва або планується розташування такого обєкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з частинами девятою-десятою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3як особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, виготовив проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,2900 га (0,3500 га та 0,9400 га) та погодив його в Управлінні Держземагенства у Миколаївському районі Львівської області в порядку, визначеному статтями 186 - 186-1 ЗК України.

При цьому ОСОБА_3 вперше звернувся за реалізацією належного йому як громадянину України права на безоплатне одержання для ведення особистого селянського господарстваземлі, загальний розмір якої не перевищував встановлену пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України норму (не більше 2,0 гектара).

Чинним земельним законодавством не встановлено заборони на реалізацію громадянами свого права на приватизацію шляхом одночасного відведення у власність кількох земельних ділянок одного виду використання, сукупна площа яких не перевищує закріплені статтею 121 ЗК України норми.

Оскільки позивачем розроблений єдиний проект землеустрою щодо відведення у власність двох земельних ділянок, загальна площа яких не перевищує 2,0 га, то розробку вказаної землевпорядної документації слід розцінювати як першу та єдину реалізацію позивачем свого права на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частиничетвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Системний аналіз положень частини 4 статті 116 ЗК України дає підстави стверджувати, що особа, яка скористалася своїм правом на приватизацію земельної ділянки одного з видів використання, передбачених частиною 1 статті 121 ЗК України, позбавляється права приватизувати земельну ділянку цього ж виду вдруге, навіть площею, що складає «різницю» між гранично можливою та раніше приватизованою, оскільки площа конкретної ділянки, що приватизується, залежатиме від наявності вільних земель, призначених для передачі у власність громадянам України, встановлених обмежень, планувальної документації конкретного масиву земель тощо.

Однак відповідне обмеження має застосовуватися виключно у випадку вже реалізованого громадянином свого права на приватизацію, тобто отримання раніше у власність земельної ділянки того самого виду використання.

Відповідач підтвердив, що ОСОБА_3 вперше звернувся з питань приватизації землі для ведення особистого селянського господарства.

За встановлених фактичних обставин відмова Головного управління Держземагенства у Львівській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення позивачеві у власність земельних ділянокна підставі частини 4 статті 116 ЗК України зумовлена помилковим тлумаченням вказаної норми.

Відповідно достатті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства фактично позбавила позивача права на приватизацію.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано належних і допустимих доказів правомірності прийняття рішення про відмову ОСОБА_3 у затвердженні проекту щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржувану відмову Головного управління Держземагентства у Львівській області у затвердженні проекту землеустрою, оформлену листом від 27.03.2015 року №31-13-0.5-6226/2-15, суд дійшов переконання, що вона не відповідає вимогам Земельного кодексу України та передбачених статтею 2 КАС України принципів, тому її слід визнати протиправною, задовольнивши позов в цій частині.

Виходячи із положень пункту 10.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, наданих суду статтею 162 КАС України повноважень та обґрунтованості позовних вимог, суд вважає за можливе зобовязати відповідача затвердити в установленому чинним законодавством порядкуна підставі звернення ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,29 га, які знаходяться в урочищі «Біля СяньківськогоДуба» Роздільської селищної ради на землях запасу землях сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, оскільки таке рішення не повязано із здійсненням відповідачем вданих повноважень під час адміністративних процедур.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС Українипідлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 73грн08 к., сплаченого за кваитанцією № НОМЕР_1 від 04 серпня 2015 року.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагенства України у Львівській області у затвердженні проекту щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, оформлену листом від 27.03.2015 року №31-13-0.5-6226/2-15.

Зобовязати Головне управління Держземагенства України у Львівській області затвердити в установленому чинним законодавством порядкуна підставі звернення ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,29 га, які знаходяться в урочищі «Біля СяньківськогоДуба» Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області, з земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_3 73 (сімдесят три) грн 08 к. судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.