Справа № 802/3673/15-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 жовтня 2015 р. Справа № 802/3673/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В.І.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області

про: поновлення на посаді та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- Ткаченко Л.Ф., позивач) з адміністративним позовом до Управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області (далі Управління Держземагентства у Козятинському районі, відповідач) про поновлення його на посаді начальника відділу державного земельного кадастру Управління Держземагентства у Козятинському районі з 18.08.2015 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 18.08.2015 року по день поновлення на роботі.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 починаючи з 26.09.1991 р. працював в сфері земельних ресурсів на різних посадах, а з 14.02.2013 р. призначений на посаду начальника відділу державного земельного кадастру Управління Держземагенства у Козятинському району Вінницької області.

Відповідно до Наказу Держземагенства України № 28 від 15.06.2015 р. та наказу Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області № 2 від 22.06.2015 р. Управління Держземагенства у Козятинському районі реорганізується, шляхом приєднання до Управління Держгеокадастру у Козятинському районі.

20.07.2015 р. позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста з державного геодезичного нагляду із посадовим окладом 1218 грн. Однак, у звязку з тим, що запропонована посада є нижчою, чим та, яку позивач займав до цього, він відмовився від неї і запропонував надати рівноцінну. Однак, наказом Управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області № 24 від 17.08.2015 р., на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_1 звільнено.

На думку позивача, звільнення здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки про пропозицію посади ознайомлено за місяць до звільнення, а не за два як того вимагає стаття 49-2 КЗпП України. Відтак, відповідач має поновити позивача, на переконання останнього, на попередній роботі.

Ухвалою суду від 05.10.2015 року замінено неналежного відповідача - Управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області на належного - Управління Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовільнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечила, просила відмовити у його задоволені. Зокрема, вказала, що ОСОБА_1 своєчасно, тобто за два місяці повідомлено про майбутнє звільнення та за місяць до такого запропоновано посаду, від якої позивач відмовився. Окремо вказала, що запропонувати посаду разом з повідомлення про звільнення не було можливим так як на той час був відсутній новий штатний розпис.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» №5 від14.01.2015 р. постановлено, реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до вказаної Постанови комісією з реорганізації Держземагенства земельних ресурсів України видано наказ № 28 від 15.06.2015 р. про реорганізацію Управління Держземагенства у Козятинському районі Вінницької області шляхом приєднання до Управління Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області.

В звязку з реорганізацією 16 червня 2015 року Управління Держземагенства у Козятинському районі письмово попередило ОСОБА_1 про можливе майбутнє вивільнення. Одночасно вказано, що строк дії попередження 2 місяці, починаючи з дня попередження та зазначено, що у різі відмови від переведення на іншу посаду відбудеться звільнення із займаної посади згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України у звязку зі скороченням.

Як пояснено представником відповідача, запропонувати іншу посаду на час попередження позивача про звільнення не було можливим, за відсутності нового штатного розпису на 2015 р.

В подальшому, 17.07.2015 р. позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста державного геодезичного нагляду із посадовим окладом 1218 грн. з проханням повідомити про свою згоду або відмову. З вказаною пропозицією позивач ознайомився 20.07.2015., про що свідчить відповідний підпис. Одночасно просив запропонувати йому рівнозначну посаду. Отже, фактично, позивач не дав згоди на призначення на іншу посаду, тобто відмовився від запропонованої посади, що, власне, позивачем та його представником підтверджено як у позові так і судовому засіданні.

В звязку з відсутністю заяви позивача про згоду на призначення на іншу роботу та сплину строку вивільнення працівників, передбаченого Планом заходів з реорганізації Управління Держземагенства у Козятинському районі, наказом №24 від 17 липня 2015 р. ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу державного земельного кадастру Управління Держземагенства у Козятинському районі з 17.08.2015 р. на підставі пункту 1 статті 740 КЗпП України.

Пізніше, а саме, 23.09.2015 р. до цього наказу внесено зміни у частині дати його видачі, шляхом виправлення у даті місяця «липня» на «серпня».

Не погоджуючись зі звільненням позивач звернувся з цим позовом до суду про поновлення його на посаді начальника відділу Державного земельного кадастру Управління Держземагентсва у Козятинському районі.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу наведені у статті 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Так, відповідно до пункту 1 частини першої вказаної статті, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 Кодексу законів про працю України).

Отже, законодавцем передбачено передумову звільнення працівника на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Зокрема, таке звільнення допускається лише у разі неможливості переведення його за згодою на іншу роботу або у разі ненадання працівником своєї згоди на переведення його на іншу (запропоновану) роботу.

Тобто, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, допускається при умові дотримання відповідної процедури, а саме: роботодавець пересвідчився у неможливості переведення за згодою такого працівника на іншу (запропоновану) роботу.

В свою чергу, стаття 49-2 КЗпП України вимагає, щоб про наступне вивільнення працівника попереджали персонально не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Водночас, частина перша статті 43 КЗпП України вимагає, щоб розірвання трудового договору з вказаної підстави, могло бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З аналізу наведених норм видно, що законодавець врегульовуючи питання щодо звільнення особи з ініціативи власника та з підстав реорганізації підприємства, вимагає про таке звільнення попереджати працівника за два місяці, одночасно пропонуючи йому іншу роботу та врегульовуючи питання звільнення з профспілковим органом.

Як вже зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачем зазначені вище норми дотримано, а саме, попереджено про майбутнє вивільнення за два місяці, запропоновано іншу роботу за місяць та погоджено питання щодо звільнення з профспілковою організацією. Останнє підтверджується протоколом засідання членів комітету профспілкової організації ВП "Рідна земля" управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області №11 від 17.08.2015 р.

При цьому суд зазначає, що на момент попередження про звільнення був відсутній штатний розпис Управління Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області на 2015 р., що унеможливило пропонування позивачу іншої роботи у цій установі. Разом з тим, в подальшому, відповідач, отримавши новий штатний розпис запропонував вільну (на момент пропозиції) посаду, від якої позивач фактично відмовився, адже своєї згоди не надав.

Суд не бере до уваги доводи позивача про обовязок відповідача пропонувати та надавати рівнозначну або рівноцінну посаду, виходячи з наступних міркувань.

Так, обґрунтовуючи свою позицію в цій частині позивач посилається на положення статей 118 та 252 КЗпП України. З цих норм видно, що вони стосуються гарантій для працівників, обраних на виборні посади та до профспілкових органів. Тоді як у досліджуваній ситуації не йдеться ні про виборну посаду, ні про посаду у профспілкових органах.

Натомість, як вже цитувалось вище, законодавець зобовязує роботодавця запропонувати працівникові саме «іншу роботу», що не є тотожним поняттям «рівноцінна» або «рівнозначна». Така пропозиція була надана, але позивачем не прийнята.

Також, при вирішені цього спору суд враховує положення статті 42 КЗпП України, яка регулює питання щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Так, у частині першій цієї норми вказано, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як видно з наданих штатного розпису на 2015 рік управління Держземагенства у Козятинському районі та штатного розпису на 2015 р. Держгеокадастру у Козятинському районі, у відділі державного земельного кадастру, який очолював позивач, передбачалось 9 штатних одиниць, тоді як у цьому ж відділі нового штатного розпису передбачено 7. Отже відбулось скорочення на 2 одиниці. Таким чином, визначаючись щодо кандидатури особи, яка б могла обіймати спірну посаду, керівник установи, як вказав представник відповідача, запропонував її особі з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому, позивачу запропоновану вільну вакантну посаду.

За сукупністю наведених обставин, доводи позивача щодо незаконності звільнення з підстав не запропонування іншої рівноцінної посади саме за два місяці не є аргументом, який би свідчив про незаконність звільнення. Адже роботодавцем дотримані вимоги передбачені КЗпП України для випадку звільнення. Відтак, підстави для поновлення на попередній посаді, з мотивів, наведених у позові, - відсутні. Як наслідок, не можуть підлягати задоволенню й вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже у задоволені позову слід відмовити повністю.

Відповідно до частини 2 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна