Справа № 299/2400/15-а
Суддя: Трагнюк В. Р.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________ Справа № 299/2400/15-а
Номер рядка звіту 36
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі судді Трагнюк В.Р., при секретарі Конар В.М., за участі позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Великомятської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, третя особа: ОСОБА_4, про визнання незаконними дії Великокомятської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області щодо установлення межових знаків на земельній ділянці, розташованій по вул.Партизанська №31 та № 33, визнання незаконним та скасування рішення Великокомятської сільської ради Закарпатської області від 16 червня 2015 року про розгляд акту погоджувальної комісії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним адміністративним позовом, який мотивовано тим, що домоволодіння по вул. Партизанській, 31 в с.В.Комяти Виноградівського району належить ОСОБА_1 на підставі рішення Виноградівського районного суду від 30.05.2014 р. за №299/1693/14-ц. Великокомятською сільською радою Виноградівського району рішенням сесії від 11 листопада 2014 року надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,24 га розташованої в с.В.Комяти по вул.Партизанська№31. Але так як межі по вул.Партизанській за № 31 та 33 не були виділені в натурі, ОСОБА_1 у березні місяці 2015 року звернулася до сільської ради із заявою про встановлення межі домогосподарства. На її звернення було створено комісію і здійснено огляд домоволодінь. Всіх членів комісії, які були присутні на огляді вона не памятає, але точно були ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - депутати сільської ради та ОСОБА_8, який є чоловіком власниці домогосподарства №33. Було встановлено межу між земельними ділянками порівно по 12 і метрів по довжині домоволодінь та встановлено кілок на виміряній межі. Під час проведення огляду жодні документи не надавалися, а повідомили, що передадуть після їх офоормлення.

Даний кілок жителі домогосподарства №33 забрали з вказаного місця, так як пояснювали, що їм не вистачає місця для ведення господарства.

ОСОБА_4 не була згідна із даним рішенням, тому звернулася до сільської ради із заявою про вирішення спору з приводу поділу двору між житловими будинками домогосподарств. На підставі даної заяви було видано розпорядження голови сільської ради та створено комісію у складі ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10І, ОСОБА_6 та ОСОБА_11, двоє з який також були присутні на попередньому виїзді до домоволодінь. Під час виїзду даної комісії щодо розгляду заяви ОСОБА_4 виміри земельної ділянки не проводилося, а тільки за даними ОСОБА_4 обговорювався варіант щодо встановлення межі у відношенні: 11,7 м. та 12,3 м. в сторону домоволодіння № 33. При роботі комісії на місці була присутня мама позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_12, яка має доручення на представлення її інтересів. Мама під час проведення огляду заперечувала проти визначення такої межі, на що їй було повідомлено, щоб вони мирно вирішили дане питання, та щоб була встановлена межа, яку запропонувала ОСОБА_4

Через деякий час було надано Акт погоджувальної комісії від 03.06.2015р. та рішення сільської ради від 16.06.2015р. про встановлення меж між домоволодіннями. В даних документах чітко не визначені межі. Тому ОСОБА_1 звернулася із заявою про повторний розгляд питання про встановлення межі. На дану заяву їй було надіслано та отримано 25.07.2015 року відповідь, в якій вказано, що по всій довжині земельної ділянки встановлено та закріплено деревяними кілками на місцевості в кількості 3-х штук, четверта точка (центр межі) середина воріт по вул.Партизанській, що розділяє суміжні земельні ділянки.

З даним рішення позивачка не згідна, так як кілки, які нібито встановлені на подвірї відсутні. Крім того, з листа-відповіді випливає, що вони мають бути встановлені по межі яку запропонувала ОСОБА_4, а не на порівно поділеній земельній ділянці, тобто із зміщенням у бік позивачки на 0,30 м.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. Передача межових знаків на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Мені жодних актів прийомки-передачі не надавалося.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної діляшси сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

При прийнятті вище зазначених документів думка позивачів не враховувалася, а до уваги брали тільки всі дані, які повідомляла ОСОБА_4

З урахуванням наведеного, позивачка вважає дії суб'єкта владних повноважень такими, що прийняті із порушенням вимог закону щодо порядку розгляду земельного спору, прав та інтересів щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою. Рішення про розгляд земельного спору та встановлення межових знаків прийнято необгрунтовано, недобросовісно, нерозсудливо, без дотримання принципу рівності пбред законом, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, для досягнення яких спрямоване це рішення, без урахування права на участь у процесі прийняття рішення.

Позивачка зазначає, що відновлення її порушеного права можливе шляхом визнання незаконними дій субєкта владних повноважень та визнання незаконним акту погоджувальної комісії від 03.05.2015 року.

У судовому засіданні позивачі обставини та вимоги позову підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позову заперечував, оскільки рішення та дії сільської ради законні. Оскаржуване рішення стосується тільки зазначених в ньому питань, визначених 4 пунктами.

Третя особа проти позову заперечувала.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України, визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і Законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією і Законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської ради.

Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановленні повноваження сільської ради у сфері регулювання земельних відносин.

Аналогічне право щодо повноважень сільської ради з приводу вирішення земельних спорів закріплено в п. «й» ст. 12 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.2 КАС України позивач має право на захист судом своїх прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до п.«г» ч.З ст.152 ЗК України захист прав громадян на земельні дівшій здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або юм місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, застування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за№ 391/17686.

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками. Межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Кожний межовий знак має номер, що не повторюється на всій території України, та складається з десяти символів.

Процедура встановлення та відновлення меж земельних ділянок регламентується ст. 55 Закону України «Про землеустрій», а також Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 № 376, та Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43. Безпосередньо встановлення та відновлення меж покладається на землевпорядні організації, які мають ліцензію на здійснення такого виду діяльності.

Види межових знаків та їх конфігурація визначені у наказі Держкомзему «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» від 18 травня 2010 № 376. В залежності від виду поверхневого покрову земельної ділянки та наявних на межі споруд та інших об'єктів такі межі позначаються одним з трьох встановлених видів межових знаків (п. 3.1).

Відновлення меж земельних ділянок здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок на підставі Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43.

Замовником робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може бути орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник(користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах.

У відповідності до вимог п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключних повноважень ради віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. А згідно ст. 158 Земельного кодексу України сільські ради наділені повноваженнями щодо вирішення земельних спорів.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками встановлено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376.

Відповідно до п. 3.12 вказаної інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

За таких обставин закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Так, в судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 03.06.2015 р. погоджувальною комісією ОСОБА_13 сільради по розгляду заяви ОСОБА_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вирішення спору з приводу поділу двору між житловими будинками дворогосподарств в с. В.Ком'яти по вул. Партизанська 31, 33 комісією запропоновано, щоб спільна межа суміжних земельних ділянок по вул.Партизанській проходила посередині металевих воріт, що забезпечить вільний доступ до житлових будинків та надвірних споруд обох конфліктуючих сторін. Громадянці ОСОБА_1, голові дворогосподарства по вул. Партизанська, 31, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, 105, Іршавського району, виготовити кадастровий план на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по вказаним на місцевості комісією межовим знакам. Обом землекористувачам виготовлені проекти землеустрою подати на розгляд та затвердження чергової сесії сільської ради (а.с.14).

Рішенням сорок четвертої сесії шостого скликання ОСОБА_13 сільської ради від 16.06.2015 року Про розгляд акту погоджувальної комісії акт погоджувальної комісії по Великоком'яткій сільській раді від 03.06.2015 року прийнято до відома. Землекористувачам запропоновано погодитись з висновками комісії та виконати пропозиції комісії викладених в акті (а.с.15).

Отже, виходячи з буквального змісту акту та рішення про його розгляд, комісією фактично межовий спір не вирішено, межові знаки у відповідності до вимог Інструкції не встановлені та не передані для зберігання. Акт та рішення не містять однозначних та категоричних висновків про вирішення земельного спору між суміжними землекористувачами, не зазначено конфігурацію земельних ділянок, площу кожної з суміжних ділянок, не визначено конкретні параметри, не встановлено тверді межі. Натомість у змісті вказаних документів вжито висловлювання запропоновано, що не є синонімом або тотожним вирішено. Вказане свідчить про те, що комісією фактично земельний спір не вирішено.

Крім цього, розгляд спору проводився з порушенням Інструкції, оскільки проводився без сертифікованого спеціаліста землевпорядника, без встановлення межових знаків.

Після цього позивач ОСОБА_1 повторно листом звернулася до відповідача з вимогою вирішити межовий спір та встановити тверді межі між суміжними земельними ділянками (а.с.16). Проте відповідачем листом від 20.07.2015 р. (а.с.17) у задоволенні даної заяви відмовлено у звязку з тим, що вказаний спір вирішено.

Отже, суд констатує, що незважаючи на те, що фактично межовий спір не вирішено, тверді межі між спірними ділянками не встановлено, наявність оспорюваного рішення перешкоджає позивачу ОСОБА_1 у захисті свого законного права.

З огляду на зазначене рішення порушує права та законні інтереси позивача ОСОБА_1, а відтак підлягає скасуванню.

Крім того суд вважає, що повного захисту права позивача, є необхідність виходу за межі позовних вимог у відповідності до ч.2 ст.11 КАС України та зобовязати відповідача повторно розглянути питання по встановленню межі між спірними ділянками.

Щодо вирішення позовної вимоги в частині визнання дій відповідача щодо встановлення межових знаків незаконними, суд виходить з того, що жодних доказів того, що відповідачем встановлювалися знаки в судовому засіданні не встановлено. Тобто жодних активних дій відповідачем з цього приводу вчинено не було. У звязку з цим вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2-15,17-18, 69-71, 79, 86, 128, 158, 162-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішенням сорок четвертої сесії шостого скликання Великокомятської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 16.06.2015 року Про розгляд акту погоджувальної комісії.

Зобовязати Великокомятську сільську раду Виноградівського району Закарпатської області повторно розглянути питання визначення межі між суміжними землекористувачами дворогосподарств в с. В.Ком'яти по вул. Партизанська №№ 31, 33.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий ОСОБА_14