Справа № 2-а-3253/11
Суддя: Ощинська Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1984/2011
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку скороченого провадження)

20 серпня 2011 року м. Пирятин

Суддя Пирятинського районного суду Полтавської області Рябченко Ю.О., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання дій незаконними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату розміру одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, передбаченому чинним законодавством, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 вернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання дій незаконними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату розміру одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, передбаченому чинним. Просить визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області у не донарахуванні та недоплаті йому одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобилькій АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, які склалися на момент встановлення інвалідності; зобовязати Управління прці та соціального захисту населення Пирятинської районної адміністрації Полтавської області здійснити перерахунок та виплатити йому недоплачену одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧоЧорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобилькій АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, які склалися на момент встановлення інвалідності, з урахуванням фактично виплачених сум; визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавськоїх області щодо відмови йому в перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2002 року по 2010 рік включно, відповідно до ст. 48 Закону України Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофинеправомірними; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державеної адміністрації Полтавської області здійснити перерахунок та виплатити йому з врахуванням виплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2002 року по 2010 рік включно в сукупному розмірі 5 мінімальних заробітних плат за кожен рік, в порядку визначеному ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_1 передбачено щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат та одноразовоїкомпенсації учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

10.05.2011 року позивач звернувся із заявою про до відповідача про перерахунок та здійснення виплат на оздоровлення за 2001року по даний час та одноразової компенсації учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Згідно відповіді відповідача № 01-37/1090 від 23.05.2011 року року позивачу було відмовлено у перерахунку вити плати на оздоровлення та одноразової компенсації учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС, а тому позивач звернувся в суд із даною заявою.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія МСЕ № 0023256, вкладкою № 613677 С категорії 1 серії А № 126196 від 15.05.2009 року, а також перебуває на обліку як особа яка постраждала від аварії на Чорнобильській АЕС і віднесена до 1-ї категорії постраждалих від наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення серія А № 126196, виданого 15.05.2009 року, посвідченням Серії Є № 102966 від 03.06.2009 року.

Згідно статті 48 Закону України Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивиплата щорічно ї допомоги на оздоровлення є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС та сім'ям за втрату годувальника.

Абзацом третім частини першої ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах : інвалідам 2-ої групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Постановою КМУ від 26.07.1996 р. № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено розміри одноразової компенсації в твердій грошовій сумі, зокрема для інвалідів 2 групи (категорія 1) - в розмірі 284,40 грн., тобто в цій постанові закріплено конкретні розміри компенсації, що суперечить Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, котрим визначено кратність одноразової компенсації залежно від розміру мінімальної заробітної плати,яка встановлюється законом.

З моменту прийняття постанови встановлені нею розміри компенсації залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,щорічно затверджувався державний бюджет, тому ,оскільки ні Верховна Рада України,ні Кабінет Міністрів України в наступному бідь-яких рішень із цих питань не приймали, то, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, якими є Постанови КМУ, при вирішенні данного спору застосуванню підлягають саме ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ та статті законів, якими передбачено мінімальний розмір заробітної плати, а не Постанова КМУ № 836 від 26.07.1996 р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення (далі-головні розпорядники коштів). Таким чином, управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавсьокї області є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Статтею 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", передбачено, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того, відповідно до 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна особа має право мирно володіти майном хто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права власності та право власності є непорушним.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Статтею 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 1999-2006 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних платна 2004-2005 роки, а не Постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за №836.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом № 796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У Законі № 796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою, конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-ХІІ, є безпідставним.

Законом України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи виплачується в розмірі п'ятьох мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту Закону України Про Державний бюджет на 2007 рікне вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення пункту 28 розділу 11 Внесенні змін до деяких законодавчих актів України Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнанні такими, що не відповідає Конституції України та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Оскільки Кабінет Міністрів України не уповноважений встановлювати розмір мінімальної пенсії за віком та, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд приходить до висновку, що здійснюючи нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України, відповідач порушив принципи законності, відповідно до яких органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто КАС України повязує початок перебігу строку звернення до суду із адміністративним позовом із моментом, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про протиправність дій відповідача.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала не знайде підстав для поновлення строку.

Отже, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем доказів поважності причини пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав в частині нарахування недоплаченої щомісячної соціальної допомоги позивач не надано, тому підстав для задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення до суду не вбачається, оскільки відсутні поважні причини його пропуску.

Керуючись ст.ст.8, 11, 19, 64 Конституції України, ст.ст. 17, 28, 45, 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст.ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, 99, 100, 159, 160 163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області - відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області, шляхом подання апеляційної скарги в 10-ти денний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя