Справа № 1570/7609/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2015 р. м. Київ К/800/64722/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Вербицької О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013

у справі № 1570/7609/2012 Одеського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Каркас-Буд»

до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (ДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2013 у задоволенні позову відмовлено..

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від 04.12.2012 № та № 1.

У касаційній скарзі ДПІ у Суворовському районі м. Одеси просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Позивач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку ТОВ «Каркас-Буд» грошових зобов'язань із податку на прибуток, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті позапланової невиїзної перевірки від 20.11.2012 № 4467/22-1/34872450. Згідно з цими висновками товариство порушило норми пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст.5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), підпункт 3.1.1 пункту 3.1 ст.3, підпунктів 7.2.1, 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст.7 Закон України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР): встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання робіт (послуг) у ТОВ «УММК», внаслідок чого в податковому обліку завищено валові витрати на суму 666667,00 грн. за 4-й квартал 2010 року та податковий кредит на суму 133333,00 грн. за листопад, грудень 2010 року, що призвело до заниження податку на прибуток на 166667,00 грн. за 4-й квартал 2010 року та податку на додану вартість на 133333,00 грн. за листопад, грудень 2010 року. Підставою для цього висновку слугували встановлені під час здійснення заходів податкового контролю обставини, які свідчать про ознаки фіктивності підприємницької діяльності з боку ТОВ «УММК», зокрема з посиланням на акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС №932/22-3/34321060 від 12.04.2012 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «УММК» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року» згідно з яким ТОВ «УММК» відсутнє за місцезнаходженням, не має матеріальних та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення підприємницької діяльності, не звітує щодо податкових зобов'язань; задіяне у схемах протиправної мінімізації податкових зобов'язань іншими платниками податків, за фактом якого постановою прокуратури в Одеській області від 09.09.2011 порушено кримінальну справу за № 63 за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 27 частина 3, 205 частина 2, 212 частина 3, 364 частина 3 Кримінального кодексу України.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.12.2012: № - про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 166667,00 грн. за основним платежем та на 41666,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 1 - про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 133333,00 грн. за основним платежем та на 66666,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу від ТОВ «УММК» підрядних послуг (будівельно-монтажні роботи на будівельних об'єктах в житловому масиві «Радужний» на території Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області - 16-ти поверхових житлових будинків №9 по ГП) згідно договору підряду від 28.10.2010 № 2810/10 сторони цього договору підписали акти приймання виконаних підрядних робіт, від імені ТОВ «УММК» виписані на адресу позивача податкові накладні, на підставі яких позивач сформував валові витрати та податковий кредит у податкових деклараціях з податку на прибуток та з податку на додану вартість за зазначені вище податкові звітні періоди.

Згідно з пунктом 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат згідно з підпунктом 5.2.1 вказаної статті включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону № 334/94-ВР визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податку на збільшення валових витрат та на включення суми ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Обов'язкове встановлення факту поставки товару (послуги) як підстави для включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до податкового кредиту відповідає правовій позиції Верховного Суду України по такій категорії спорів, висловленій, зокрема в постанові від 22.10.2010 у справі за позовом Приватного підприємства «Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Відповідно до частини 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Дійшовши висновку про не підтвердження у судовому процесі реального характеру поставки позивачу від ТОВ «УММК» підрядних послуг, як підстави для відмови в позові, суд першої інстанції виходив із встановлених у справі обставин щодо відсутності у цього постачальника трудових ресурсів, основних засобів, об'єктивно необхідних для здійснення підприємницької діяльності та поставки підрядних послуг зокрема; ознак фіктивності вказаного постачальника. Надаючи оцінку документам, на підставі яких позивач задекларував валові витрати та податковий кредит (акти приймання виконаних підрядних робіт, довідки про вартість виконаних підрядних робіт), суд першої інстанції звернув увагу на відсутність у них даних про субпідрядника, дати складання цих документів, підписів уповноваженої особи субпідрядника (зокрема, у відомостях використаних ресурсів). При оцінці доказів у справі судом першої інстанції також враховано факт кримінального провадження у справі №63 та отримано від слідчого інформацію щодо підстав порушення кримінального провадження, а саме: у продовж 2010-2011 років учасниками організованої злочинної групи зареєстровано ряд суб'єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб , зокрема, ТОВ «УММК» на підставних осіб, що дали свою згоду за грошову винагороду бути засновниками і керівниками створених суб'єктів підприємницької діяльності, не здійснюючи статутну діяльність підприємств, переслідуючи при цьому мету прикриття своєї незаконної діяльності, яка виразилась в сприянні діючим підприємствам в проведенні безтоварних фінансових операціях, в мінімізації зобов'язань з податку на додану вартість та штучному завищенні валових витрат. Як свідчить лист прокуратури Одеської області від 12.04.2013 матеріали кримінальної справи № 63 направлені до Приморського районного суду м. Одеси для розгляду (а.с. 224).

Оцінка судом першої інстанції доказів зроблена з дотриманням вимог статті 86 КАС України, а висновок суду першої інстанції щодо правової оцінки встановлених обставин відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 27.03.2012 у справі за позовом Приватного підприємства «Ангара» до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування. Згідно з цією правовою позицією надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

Висновок апеляційного суду щодо факту поставки позивачу від ТОВ «УММК» підрядних послуг зроблений без врахування обставин, на які посилається ДПІ як на підставу, з якої не були враховані надані позивачем документи. Апеляційних суд виходив з факту наявності у позивача документів первинного обліку (акти приймання підрядних робіт за типовою формою № КБ-2в, довідки про вартість виконаних підрядних робіт) та податкових накладних, помилково визнавши за наявності вище зазначених обставин щодо характеру діяльності ТОВ «УММК», які об'єктивно ставлять під сумнів реальність господарських операцій у його участю, наявність документів достатньою підставою для визнання за позивачем права на збільшення сум валових витрат і податкового кредиту. Враховуючи вищевикладене, рішення суду апеляційної інстанції, як таке, що не відповідає вимогам статті 159 КАС України, підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити, скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2013 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.В. Вербицька
підписО.А. Веденяпін