Справа № 813/2977/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року №813/2977/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

прокурора Турчина І.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, прокурора Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.01.2015 року №/530, -

В С Т А Н О В И В :

12 червня 2015 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» (надалі ТзОВ «Спектргаз») до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області (надалі ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.01.2015 року №/530.

Свої позовні вимоги ТзОВ «Спектргаз» обґрунтовує тим, що оспорюване ним податкове повідомлення-рішення було прийняте контролюючим органом із порушенням норм матеріального права та є таким, що суперечить чинному законодавству України.

Так, позивач зазначає, що відповідачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Спектргаз» з питань декларування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за вересень 2014 року та залишку відємного значення декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року. У результаті чого відповідач ствердив про порушення позивачем податкового законодавства, яке полягало в безпідставному завищенні податкового кредиту з ПДВ, відємного значення та його залишку.

Підставою для такого висновку контролюючого органу було ствердження про неможливість і протиправність здійснення господарської операції з придбання позивачем газопроводу з катодними станціями, через те, що: документи, які підтверджують право власності на газопровід відсутні, продавець не міг відчужувати такий обєкт у звязку з не отриманням його з оренди від ПАТ «Львівгаз», позивач не міг придбавати такого обєкта, оскільки не має відповідних ліцензій для здійснення господарської діяльності по розподілу природного газу, акт приймання-передачі газопроводу від продавця було складено сторонніми особами, податкова накладна оформлена з порушеннями, позивачем не надано підтвердження використання операцій з купівлі-продажу у власній господарській діяльності.

Однак, позивач стверджує, що такі висновки податкового органу є помилковими, оскільки його операція по придбанню газопроводу носила реальний характер та базувалася на нормах чинного законодавства України, що підтверджується належними та допустимими доказами укладеним договором, який є повністю правомірним, актом прийому-передачі предмету купівлі-продажу, розхідною накладною, податковою накладною, фактом оплати за придбаний товар.

Позивач зазначає, що укладений ним із ОСОБА_4 акціонерним товариством «Іскра» (надалі ПАТ «Іскра») договір купівлі-продажу вповні відповідає всім регламентуючим вимогам чинного законодавства та відображає дійсні наміри його сторін на відчуження майна газопроводу з катодними станціями. При цьому, газопровід є конструкцією з труб, відтак, чинним законодавством не передбачено спеціального порядку оформлення права власності на нього, а тому внаслідок виконання сторонами договору купівлі-продажу, позивач набув права власності на обєкт.

Також позивач зазначає, що доводи податкового органу щодо не прийняття газопроводу зі сторони позивача є помилковими, позаяк особи, що брали участь у прийманні-передачі обєкта купівлі-продажу були належним чином вповноважені на представництво його інтересів і діяли від імені позивача.

Позивач зазначає, що твердження відповідача про нібито неможливість вчинення операції купівлі-продажу газопроводу на користь позивача, у звязку з відсутністю в нього ліцензії на розподіл газу є помилковими, оскільки такий обєкт не є обмежено обороноздатним, а тому може набуватися у власність без обмежень. Окрім цього, виходячи з норм чинного законодавства України, умовою отримання ліцензії на розподіл природного газу є підтвердження права власності на газопровід, отже, набуття газопроводу передує отриманню ліцензії, а не навпаки.

Окрім цього, позивач відзначає помилкове трактування відповідачем норм податкового законодавства, яке насправді не обумовлює право на податковий кредит фактом використання придбаних основних фондів у господарській діяльності платника податків. Позивач підкреслює, що він має намір використовувати придбаний газопровід у своїй господарській діяльності, що, з врахуванням приписів закону, буде здійснюватися після отримання відповідної ліцензії.

ТзОВ «Спектргаз» зазначає те, що факт володіння певним майном не впливає на можливість розпорядження ним, що випливає з правомочностей власника, а тому, не оформлення документів про повернення майна з оренди не перешкоджає власнику здійснити відчуження цього майна.

Також позивач звертає увагу на те, що окремі формальні недоліки в документах, таких як платіжні доручення чи податкові накладні, не впливають на право платника податків, зокрема, щодо формування податкового кредиту.

Відтак, ТзОВ «Спектргаз» вважає, що прийняте ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області податкове повідомлення-рішення №/530 від 19.01.2015 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Ухвалами судді від 15.06.2015 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

26 червня 2015 року до Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_4 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (надалі ПАТ «Львівгаз») №2977-1 від 26.06.2015 року про вступ у справу в якості третьої особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, яка протокольною ухвалою суду від 05.08.2015 року була задоволена.

01 липня 2015 року до Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява заступника прокурора Львівської області №05/2-944вих-15 від 01.07.2015 року про вступ у справу в інтересах держави ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області, яка протокольною ухвалою суду від 29.07.2015 року була задоволена.

На заперечення позовних вимог відповідачем було подано заперечення на позовну заяву, пояснення. У своїх запереченнях відповідач обґрунтовує законність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, а його позиція полягає в наступному.

Відповідач указує на те, що між ПАТ «Іскра» і ТзОВ «Спектргаз» було укладено договір купівлі-продажу газопроводу зі станціями катодного захисту, відповідно до якого право власності на майно переходить з моменту передачі майна та підписання акту приймання-передачі. Однак, такий акт був складений особами, які не є працівниками сторін договору, отже передача майна за цим договором не відбулася.

Також відповідач відзначає, що позивач не отримував ліцензії з розподілу природного газу, а тому відчуження газопроводу (який є складовою єдиної газотранспортної системи України) на користь позивача є неможливим.

Податковий орган, окрім цього, звертає увагу на те, що податкова накладна, яка була виписана за наслідком операції з відчуження газопроводу містить недоліки неправильне найменування виду договору, його дата, номери телефонів. А також, містять неточності й реквізити платіжних доручень, за якими було оплачено газопровід.

Відповідач зазначає також, що газопровід, який є предметом договору купівлі-продажу між ПАТ «Іскра» і ТзОВ «Спектргаз», був переданий від ПАТ «Іскра» в оренду ПАТ «Львівгаз» та не повернутий з оренди, а тому й не міг бути фактично переданий ТзОВ «Спектргаз» за договором купівлі-продажу.

Відповідно, свої висновки й рішення податковий орган вважає обґрунтованими та законними, спрямованими виключно на захист прав та інтересів держави від протиправних дій недобросовісних платників податків, у звязку з чим і не вбачає підстав для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача також надала свої заперечення проти позову, в яких відзначає, що до складу газопроводу, який був предметом договору купівлі-продажу, входять обєкти нерухомого майна, а тому факт не посвідчення такого договору нотаріально та не здійснення його державної реєстрації призводить до його неукладеності. Також ПАТ «Львівгаз» зазначає, що газопровід не був повернутий ним з оренди ПАТ «Іскра», а тому останнє не могло передати його іншим особам. Окрім цього, третя особа звертає увагу на те, що судовим рішенням було визнано незаконними акти Фонду державного майна України, за якими газопровід був переданий у власність ПАТ «Іскра», відповідно, воно не могло його відчужувати, позаяк набуло його протиправно.

Прокурором також було подано заперечення на позовну заяву, в яких він обґрунтовує правомірність дій та рішень відповідача з тих же підстав, що й ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області та ПАТ «Львівгаз».

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідача проти позову заперечили, надали пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, вказали на правомірність спірного податкового повідомлення-рішення №/530 від 19.01.2015 року, оскільки воно прийняте в повній відповідності з нормами чинного законодавства України та просили у позові відмовити.

Представники прокуратури й третьої особи проти позову також заперечили та просили в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, прокуратури, третьої особи, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «Спектргаз» як юридичну особу було зареєстровано 16.06.2014 року. На податковий облік позивача взято 17.06.2014 року. У періоді, який перевірявся, ТзОВ «Спектргаз» було зареєстровано як платник податку на додану вартість, згідно свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ №200181727.

У період із 11.12.2014 року по 19.12.2014 року ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Спектргаз» (ідентифікаційний код юридичної особи 39258250) з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні р.19 (відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду) за вересень 2014 року та р.24 (залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.22-23) декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №3785/13-03-22-01-13/39258250 від 26.12.2014 року, у якому зафіксовано наступне порушення податкового законодавства, допущене ТзОВ «Спектргаз» у своїй діяльності:

1)п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено р.17 податковий кредит з податку на додану вартість по взаєморозрахунках із ПАТ «Іскра» всього на суму 3 960 000 грн., що призвело до завищення р.19 за вересень 2014 року на суму 3 960 000 грн. та завищення значення р.24 за жовтень 2014 року на суму 3 960 000 грн.

У звязку з чим, на підставі акту №3785/13-03-22-01-13/39258250 від 26.12.2014 року, відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №/530 від 19.01.2015 року, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3 960 000 грн. за жовтень 2014 року.

Не погоджуючись із рішенням ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області, позивачем було оскаржено його в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Львівській області та до Державної фіскальної служби України, які були розглянуті та залишені без задоволення за рішенням №1750/10/13-01-10-0705 від 27.03.2015 року та рішенням №11499/6/99.99.10-01-01-25 від 03.06.2015 року, відповідно.

Вважаючи свої права й надалі порушеними діями та рішеннями субєкта владних повноважень, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням №/530 від 19.01.2015 року, позивачем було заявлено означений позов, у якому ТзОВ «Спектргаз» стверджує про відсутність підстав для прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення та, відповідно, про протиправність такого повідомлення-рішення.

Розглянувши доводи сторін і дослідивши підстави прийняття субєктом владних повноважень оспорюваного рішення, суд відзначає наступне.

Нормами ст.198 Податкового кодексу України, зокрема, обумовлено право на віднесення платником податку сум ПДВ до податкового кредиту, яке виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається, зокрема (у відношенню до спірних операцій), дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з нормами ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 Податкового кодексу України або якщо придбані товари/послуги призначаються для використання в операціях, що не є обєктом оподаткування або звільняються від оподаткування.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що у платника податку виникає право на включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за умови наявності належним чином оформлених податкових накладних та, безумовно, в разі реального здійснення господарських операцій, підтвердження їх відповідними первинними документами, та призначення придбаних товарів, робіт чи послуг для використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків.

Так, на підтвердження підставності здійснення господарських операцій між ТзОВ «Спектргаз» і ПАТ «Іскра» позивачем представлено договір купівлі-продажу №060914/0703 від 20.08.2014 року. Згідно з п.п.1.1 договору, ПАТ «Іскра» зобовязалося за плату передати у власність позивача газопровід високого тиску ПАТ «Іскра» - ГРС «Винники» та 4 катодних станції. Ціна купівлі-продажу такого обєкта була визначена сторонами в п.1.8 договору №060914/0703 від 20.08.2014 року в розмірі 23 760 000 грн., у т.ч. ПДВ 3 960 000 грн. Відповідно до п.п.2.2, 2.3 договору №060914/0703 від 20.08.2014 року, право власності на предмет договору купівлі-продажу переходить до позивача після отримання майна та підписання акту приймання-передачі.

Розглянувши представлений договір купівлі-продажу №060914/0703 від 20.08.2014 року, суд приходить до висновку, що такий правочин є належним доказом досягнення його учасниками домовленостей щодо здійснення, у відповідності до погоджених умов, певних господарських операцій, спрямованих на задоволення їх інтересів та на реалізацію господарської компетенції таких юридичних осіб.

При цьому, суд відзначає, що відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У звязку з чим, керуючись зазначеною нормою, вважаються встановленими та не підлягають доказуванню обставини, які були встановлені судами в справі №914/4401/14 (рішенням Господарського суду Львівської області від 02.03.2015 року та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 року), котрі спростовують окремі доводи відповідача у цій справі.

А саме, в даній господарській справі судами було встановлено чинність договору купівлі-продажу від 20.08.2014 року, що був укладений між ПАТ «Іскра» та ТзОВ «Спектргаз», при цьому, суди відхилили доводи позивача в справі №914/4401/14 (ПАТ «Львівгаз») щодо обмеженої оборотоздатності предмета такого договору купівлі-продажу, а також щодо відсутності в ТОВ «Спектргаз» ліцензії на розподіл газу, як підставу твердження про неможливість вчинення такого правочину. При цьому, суд відзначає й те, що керуючись принципом свободи договору сторони вправі самостійно визначати його умови, зокрема, на власний розсуд визначати предмет договору, який ними вчиняється, у т.ч. окреслювати його характеристики й зміст, отже, визначення предметом договору купівлі-продажу від 20.08.2014 року рухомого обєкту відповідає такому принципу й впливає за власним рішенням сторін на правовий статус придбаного майна.

Відтак, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу №060914/0703 від 20.08.2014 року може породжувати ті правові наслідки, які були обумовлені сторонами та які випливають з правової природи такого правочину.

При цьому, суд відзначає, що більш істотним у контексті наслідків за податковим законодавством є факт реального вчинення платником податків певної господарської операції, як от у даному випадку дійсного придбання ним майна. У звязку з чим, суд вважає обґрунтованим висновок про те, що господарська операція по відчуженню газопроводу високого тиску ПАТ «Іскра» - ГРС «Винники» та 4 катодних станцій від ПАТ «Іскра» до ТзОВ «Спектргаз» (яка є предметом договору купівлі-продажу від 20.08.2014 року) фактично мала місце та відбулася реально, що підтверджується наступними доказами.

Зокрема, як вбачається з копії акта приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 20.08.2014 року, який складений 01.09.2014 року, газопровід високого тиску ПАТ «Іскра» - ГРС «Винники» та 4 катодні станції були передані від продавця (ПАТ «Іскра») до покупця (ТзОВ «Спектргаз»). Такий акт зі сторони продавця підписаний директором БО ВП «Скляний завод», іншими особами (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8Б.), а також містить підпис генерального директора ПАТ «Іскра» (ОСОБА_9А.) та відтиск печатки останнього, а зі сторони покупця підписаний директором ТзОВ «Спектргаз» ОСОБА_10, іншими особами (ОСОБА_11, ОСОБА_12І.) та містить відтиск печатки покупця.

При цьому, суд бере до уваги й вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що такі особи, які брали участь у прийманні предмета договору купівлі-продажу, були належним чином вповноважені ТзОВ «Спектргаз» на такі дії за договором доручення №2 від 20.08.2014 року, довіреностями від 20.08.2014 року, що не суперечить приписам чинного законодавства України, яке не ставить вимоги щодо здійснення таких операцій виключно штатними працівниками підприємств. Більш того, як уже зазначено вище, акт приймання-передачі майна від 01.09.2014 року був також підписаний посадовими особами продавця і покупця та засвідчений їх відтисками печаток.

Окрім цього, в матеріалах справи мітиться розхідна накладна №3 від 01.09.2014 року, яка підписана працівниками ПАТ «Іскра» (керівник, бухгалтер) та ТзОВ «Спектргаз» (директор), скріплена їх печатками, та підтверджує виконання й зміст господарської операції, а саме передачу від продавця до покупця газопроводу високого тиску ПАТ «Іскра» - ГРС «Винники» та 4 катодні станції за ціною 23 760 000 грн., у т.ч. ПДВ 3 960 00 грн.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача щодо неможливості передачі газопроводу набувачеві до повернення такого обєкта з оренди (тобто до моменту підписання відповідного акту). Зокрема, суд відзначає, що чинне законодавство України не передбачає обмежень у здійсненні власником права власності (у частині розпорядження своїм майном) з таких підстав як передача майна в користування іншій особі. Більш того, в разі відчуження майна при перебування його в наймі, правовим наслідком буде не нікчемність такого відчуження, а правонаступництво наймодавця у правовідносинах найму.

Окрім цього, суд не вбачає обґрунтованим твердження відповідача щодо неможливості підписання акта приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 20.08.2014 року, в звязку з неповерненням майна з оренди, позаяк за своєю природою предмет договору купівлі-продажу (газопровід протяжністю понад 8 км) очевидно є доступним (зокрема для огляду) для сторін такого правочину, навіть у разі не оформлення акту повернення з оренди від ПАТ «Львівгаз».

А також у цьому контексті суд знову вважає за необхідне послатися на обставини, які були встановлені судовими рішеннями, в згаданій вище справі №914/4401/14, якими підтверджено вибуття газопроводу з власності ПАТ «Іскра» за договором купівлі-продажу від 20.08.2014 року.

Одночасно суд відхиляє доводи відповідача, в яких він покликається на судові рішення в справі №910/10334/15 про визнання нечинним п.1 наказу Фонду Державного майна України №59-АТ від 31.12.1993 року «Про затвердження плану приватизації майна державного підприємства «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра» в частині включення до цілісного майнового комплексу, який підлягає приватизації, газопроводу високого тиску ГРС «Винники» - ВО «Іскра» та визнання нечинним Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Іскра» від 27.05.2003 року в частині включення до Переліку газопроводу високого тиску ГРС «Винники» - ВО «Іскра».

Позаяк, ані на час укладення й виконання договору купівлі-продажу №060914/0703 від 20.08.2014 року, ані на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення рішення суду в такій справі не було прийнято та чинності не набрало. При цьому, навіть у разі якщо в майбутньому буде встановлено факт протиправного набуття ПАТ «Іскра» права власності на газопровід це не може бути підставою для поширення його на правовідносини, які вже відбулися (зокрема, за договором купівлі-продажу від 20.08.2014 року), а породжуватиме інші наслідки, передбачені чинним законодавством України (зокрема, за ст.ст.388, 1212 Цивільного кодексу України тощо).

Відтак, узявши до уваги всі зібрані по даній справі відомості, докази й встановлені обставини, суд відзначає, що вони в своїй сукупності обґрунтовано свідчать про дійсне виконання сторонами домовленостей за договором купівлі-продажу №060914/0703 від 20.08.2014 року та реальне вчинення обумовленої ним господарської операції за наявності для цього достатніх правових підстав.

Також при вирішенні даної справи судом було досліджено копію податкової накладної №350 від 01.09.2014 року, яка була виписана позивачеві ПАТ «Іскра», на загальну суму 23 760 000 грн., ПДВ в розмірі 3 960 000 грн., за операцією з відчуження газопроводу високого тиску ПАТ «Іскра» - ГРС «Винники» та 4 катодних станцій за договором купівлі-продажу №060914/0703 від 20.08.2014 року.

Розглянувши таку податкову накладну, суд відзначає, що вона оформлена у відповідності до вимог чинного на момент її виписки законодавства, відповідає його приписам і не містить якихось істотних дефектів, які би впливали на її чинність.

При цьому суд також відзначає, що учасниками процесу не заперечується та підтверджується спеціальна податкова правосубєктність, як платників податку на додану вартість, ТзОВ «Спектргаз» (про це зазначено в акті перевірки №3785/13-03-22-01-13/39258250 від 26.12.2014 року) і ПАТ «Іскра» (про це зазначено в довідці №37/13-50-22-04-11/00214244 від 25.02.2015 року).

А тому, суд приходить до висновку, що позивач мав право розраховувати на ті податкові вигоди, визначені чинним законодавством України, які повязані з реальним здійсненням господарської діяльності та її належним документуванням у контексті вимог податкового законодавства, зокрема, позивач мав право розраховувати на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, що ним і було правомірно вчинено за наслідком спірних операцій, а відповідно й на подальше декларування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Так, наведені ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують правомірність і реальність господарських операцій між ТзОВ «Спектргаз» і ПАТ «Іскра» щодо відчуження газопроводу, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач же, як субєкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення, та ним не було спростовано доводів позивача.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що субєкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване рішення, не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

У звязку з чим, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що для відновлення порушених прав та інтересів позивача податкове повідомлення-рішення №/530 від 19.01.2015 року слід визнати протиправним і скасувати, відповідно, заявлені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 19.01.2015 року №/530.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» (ідентифікаційний код юридичної особи 39258250) сплачений судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 жовтня 2015 року.