Справа № 22-а-20023/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Категорія 90 24.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

24 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Оношко Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області на рішення Згурівського районного суду Київської області від 26 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_2 у липні 2010 року звернулась до Згурівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до управління пенсійного фонду України у Згурівському районі та зазначала, що вона є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією на ЧАЕС. Вказувала на те, що отримує державну пенсію у значно меншому розмірі ніж передбачено ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вважає, що такими діями відповідача порушуються норми вказаного Закону та її Конституційні права. Просила суд визнати дії відповідача Управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області протиправними та зобов`язати здійснити перерахунок основної пенсії.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 26 серпня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачці пенсії по 2 групі інвалідності відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року , з 01.08.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2010 року по 30.07.2010 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, УПФ в Згурівському районі подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконне, на його думку рішення суду першої інстанції та прийняти нове, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі, апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, не повне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ Згурівському районі Київської області як потерпіла 1 категорії від наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 11) та є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст.54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобилською катастрофою, по другій групі інвалідності не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

ОСОБА_2 оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала основну пенсію значно нижчу, ніж це передбачено ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінетом Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», суперечить вимогам ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно на взяв до уваги посилання представника відповідача на ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМ України, оскільки надання законодавцем такого права КМ України не означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивачки, встановлених цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір,немає.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно правовий акт, який підлягає застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» зазначеного, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз. 1 п. 19).

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, КАС України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді