Справа № 2а-639/10
Суддя: Кравець С. В.
Дата ухвалення: 2010-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 2а-639/2010 рік
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2010 року. Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кульчицької І.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира Нікопольського ВДПС ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

на підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 05 серпня 2010 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови, -

в с т а н о в и в :

у травні 2010 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що постановою відповідача від 23.04.2010р. його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення з тих підстав, що нібито під час керування ним автомобілем 07.04.2010р. в м. Нікополь, при перевірці документів була відсутня інструкція на випадок виникнення небезпечних ситуацій. При цьому зазначає, що вказана інструкція була ним надана та навіть сфотографована інспектором. Враховуючи те, що відповідач без належного зясування обставин справи безпідставно притягнув його до відповідальності, а тому позивач просить постанову відповідача скасувати, а справу закрити.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, при цьому зазначив, що у квітні 2010р. дійсно під час керування автомобілем в м. Нікополь був зупинений працівником ДАІ на вимогу якого надав ряд документів. Одночасно ним була надана інструкція на випадок надзвичайної події при перевезенні вантажу, яка була сфотографована інспектором, але незважаючи на це останній склав протокол з тих підстав, що інструкція нібито повинна бути затверджена іншим відправником.

Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У звязку з наведеним суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані ним докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 07 квітня 2010 року інспектором Лашковим Є.В. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про те, що він цього ж числа о 23.50 год., керуючи автомобілем МАN перевозив небезпечний вантаж, порушивши правила його перевезення, відсутня письмова інструкція на випадок надзвичайних подій від відправника вантажу, чим порушив п. 22. 5 Правил дорожнього руху. По суті порушення водій пояснив, що відправником вантажу є ВП «Надєжда», де він працює водієм, а письмова інструкція ним була надана інспектору, яка останнім і була сфотографована ( а.с. 5 ).

В послідуючому, 23.04.2010р. відповідачем ОСОБА_2 винесено постанову ( без номера ) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та застосоване стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. (а.с. 4 ).

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справа про протиправність рішень дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо ж сторона без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Оскільки відповідач своїм правом щодо подання заперечень, застосування до вимог заявника наслідків пропущення строку звернення до суду та доказів на спростування вимог позивача не скористався, а тому суд вирішує справу на підставі наявних доказів у справі.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Статтею 251 КУпАП визначені докази в справі про адміністративне правопорушення на основі яких відповідна посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, який є одним із основних джерел доказів і засвідчує факт правопорушення, в провину позивачу ставилося порушення п. 22. 5 Правил дорожнього руху, оскільки він не мав інструкції про перевезення небезпечного вантажу від відправника, за що передбачена відповідальність ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м ( для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м ), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Статтею 132-1 КУпАП передбачено, що відповідальність за вказаною нормою настає у випадку порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Разом з тим, при винесенні оскаржуваної постанови відповідач не вказав, які саме правила були порушені позивачем, не зазначив не тільки спеціальний нормативний акт, який регулює перевезення небезпечних вантажів, а навіть не послався на Правила дорожнього руху.

Крім цього, відповідно підпункту «г» пункту 9.1. Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС України 26.07.2004 N 822 під час перевезення небезпечних вантажів на транспортній одиниці, крім перелічених у Правилах дорожнього руху, повинні знаходитись такі документи: в т.ч. письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайних ситуацій.

Вантажовідправник забезпечує перевізника письмовими інструкціями, а в разі міжнародних перевезень - комплектом письмових інструкцій.

Пунктом 1.5 цих Правил передбачено, що відправником небезпечного вантажу є зазначена в перевізних документах юридична або фізична особа, яка підготовлює та подає цей вантаж до перевезення.

Таким чином, крім того, що він відповідач не вказав норму, яка порушена позивачем, також без достатніх обґрунтувань та доказів притягнув останнього до відповідальності.

Так, з письмових пояснень позивача наданих у протоколі видно, що відправником вантажу є ВП «Надєжда». На підтвердження цього, ним в судовому засіданні було надано «ОСОБА_3 на випадок аварії або екстреної ситуації для перевезення автомобільним транспортом зрідженого газу», яку він предявляв інспектору під час складення протоколу, про що в ньому і зафіксовано з якої видно, що вона затверджена саме відправником ВП «Надєжда» ( а.с. 23-30 ).

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень і про скасування рішення, зобовязання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Таким чином, аналізуючи досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення норм КУпАП без достатніх законних підстав притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, не зазначив при цьому норму, яка порушена останнім та прийняв рішення всупереч наявних доказів, не врахувавши, що перевізником небезпечного вантажу було ВП «Надєжда» і надання позивачем ОСОБА_3 затвердженої директором саме цього підприємства відповідало Правилам дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС України 26.07.2004 N 822.

З урахуванням наведеного суд вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП серії АЕ ( без номера ) від 23.04.2010р. є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про закриття провадження у справі суд вважає слід зазначити наступне.

У ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені підстави закриття провадження у справі, які розглядаються в порядку визначеному цим Кодексом. Підстав, які свідчили про необхідність закриття провадження у даній адміністративній справі судом не встановлено.

Виключно ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачені підстави закриття провадження у справі, які розглядаються в порядку визначеному цим Кодексом. А тому таке право надано лише органу чи посадовій особі, яка безпосередньо приймає рішення з приводу вчиненого правопорушення, визначеного саме цим Кодексом.

Даний спір стосується правомірності винесеної постанови, розглядається за нормами КАС України, а тому суд не може перебирати на себе функцію органу, якому надані повноваження при прийнятті рішення у справах про адміністративні правопорушення та підлягають вирішенню в порядку визначеному нормами КУпАП, в звязку з чим приходить до висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України, оскільки позов задоволено частково, а тому з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 1 грн. 70 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 251, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 22.5 Правил дорожнього руху, п.п. 1.5, 9.1. Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС України 26.07.2004 N 822, ст. ст. 6-14, 17, 71, 94, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до командира Нікопольського ВДПС ОСОБА_4 України в Дніпропетровській області майора міліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АЕ ( без номера ) від 23 квітня 2010 року винесену командиром Нікопольського ВДПС ОСОБА_4 України в Дніпропетровській області майором міліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 132-1 КУпАП.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Машівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя:

Повний текст Постанови виготовлено та підписано 06 серпня 2010 року