Справа № 824/2137/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2137/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технопропозиція» до Хмельницької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові товариство з обмеженою відповідальністю «Технопропозиція» просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №400010000/2015/00008.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ним правильно було обрано метод визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору й надано відповідачу всі необхідні документи, які не містили неточностей чи розбіжностей, на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару. Однак митний орган безпідставно та необґрунтовано дійшов висновків про те, що загальна вартість імпортованого товару з врахуванням транспортних витрат не відповідає розрахунку, про неможливість ідентифікувати надане декларантом платіжне доручення з партією товару, що ввозиться, та про наявність підстав для визначення митної вартості товару за другим методом щодо визначення митної вартості товарів за ціною ідентичних товарів, внаслідок чого протиправно прийняв оскаржувані рішення.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на правомірність оскаржуваних рішень. Зокрема, вказував, що подані до митного оформлення позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару документи містили розбіжності, у звязку з чим декларанта було зобовязано надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару. Проте надані позивачем документи не усували встановлених митним органом розбіжностей. Тому за невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару та за результатом проведення консультації щодо обрання методу визначення митної вартості товару контролюючим органом було правомірно визначено вартість імпортованого товару за другим методом щодо визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору щодо ідентичних товарів.

В судовому засіданні представник позивача, надавши пояснення з приводу спірних правовідносин, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача, також надавши пояснення щодо обставин даної справи, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 серпня 2015 року позивач подав відповідачу для здійснення митного оформлення товару (радіатори для центрального опалення з неелектричним нагрівом, сталеві) декларацію №400010000/2015/002284 (а.с.73-74).

Заявлена декларантом митна вартість товару згідно указаної декларації становить 22948,45 дол. США (графа 42). Митну вартість було визначено декларантом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Так, між товариством з обмеженою відповідальністю «Технопропозиція» (Покупець) та турецькою компанією «MASTAS ISI CIHAZLARI SAN.VE TIC.A.S.» (Продавець) укладено контракт купівлі-продажу №1 від 20 липня 2015 року, згідно якого Продавець зобов'язався протягом дії договору поставляти Покупцю товар радіатори опалення, а Покупець зобов'язався прийняти такий товар та оплатити.

Згідно пункту 3.1 Контракту Продавець поставляє Покупцю товар на умовах СРТ Дунаївці, Хмельницької обл., Україна, згідно INCOTERMS 2010.

Відповідно до пунктів 1.2 та 4.1 Контракту асортимент, кількість, ціну, умови поставки Сторони узгоджують у Фактурі. Ціна Товару, що підлягає поставці, встановлюється в доларах США та визначається у Фактурі.

Пунктом 5.2 Контракту передбачено, що оплата здійснюється у вигляді 100% передплати шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця згідно Фактури (а.с. 22 -25).

03 серпня 2015 року Продавець виставив позивачу фактуру-проформу (інвойс-проформу) №161360. Згідно фактури-проформи продавець виразив готовність поставити 772 одиниці товару на загальну суму 22948,45 дол.США із вказівкою щодо вартості кожної одиниці товару окремо. Умови поставки СРТ Дунаївці, умови оплати - 100% передплата (а.с. 28).

04 серпня 2015 року позивач звернувся до обслуговуючого банку із заявою про купівлю іноземної валюти №5, після чого повідомив турецьку компанію про готовність оплати товару (а.с. 60, 61, 62).

06 серпня 2015 року Продавцем сформовано комерційний інвойс (фактуру) та проведене митне оформлення товару у митниці Туреччини для вивозу до України (а.с.26, 27).

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті №4 від 07 серпня 2015 року позивач за допомогою міжнародної міжбанківської системи переказу коштів через ПАК «Кредобанк» сплатив на рахунок Продавця 22948,45 дол.США (а.с.29).

Разом із митною декларацією позивачем були подані такі документи (графа 44 МД): картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами; міжнародна автомобільна накладна CMR №008960 від 07 серпня 2015 року; книжка МДП; рахунок фактура (інвойс) від 06 серпня 2015 року №059412; пакувальний лист від 06 серпня 2015 року; зовнішньоекономічний контракт від 20 липня 2015 року №1; договір про надання послуг митного брокера; інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; сертифікат про походження товару № 0172806 від 06 серпня 2015 року; копія митної декларації країни відправлення (Туреччина) №15160100ЕХ052596 від 06 серпня 2015 року; інформаційний код результатів митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с. 73 -74, 82, 32, 27, 30, 22-25, 31, 26).

В ході здійснення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару митним органом встановлено, що документи, подані до митного оформлення на підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності, а саме: у поданій до митного оформлення фактурі від 06 серпня 2015 року №059412 загальна вартість радіаторів із врахуванням транспортних витрат не відповідає розрахунку (а.с. 84, 90).

У звязку з цим, згідно пояснень представника відповідача, проти яких не заперечував представник позивача, та наданих суду документів, контролюючим органом було зобовязано декларанта подати додаткові документи: прайс-лист виробника товару, калькуляцію виробника та платіжне доручення про передоплату товару (а.с. 75, 96).

На вимогу митного органу декларантом в той же день, тобто 11 серпня 2015 року, було надано: платіжне доручення про передоплату товару №4 від 07 серпня 2015 року, прайс-лист виробника товару та калькуляцію виробника товару (а.с. 29, 76, 78 81, 94, 97 101).

За результатами опрацювання зазначених документів митний орган дійшов висновку про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, оскільки відомості не підтвердженні документально та неможливо ідентифікувати платіжне доручення в іноземній валюті №4 від 07 серпня 2015 року з партією оцінюваного товару (а.с. 84, 90).

За таких обставин, Хмельницькою митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року, відповідно до якого митну вартість імпортованого позивачем товару скориговано до 37100,00 дол. США (графа 30) (а.с.83-84, 89- 90).

Згідно указаного рішення та пояснень представника відповідача, митний орган провів з декларантом консультацію, за результатами якої обрав другий метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів. При цьому до уваги було взято митну декларацію №408040001/2015/9887 від 31 липня 2015 року (а.с. 84, 90, 64-65).

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року м/п (митний пост) «Камянець - Подільський» надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №400010000/2015/00008, в якій причиною відмови вказано: «У звязку з прийняттям рішення про коригування митної вартості від 12/08/2015 №КТ400000007/2015/000005/2 митна декларація не може бути оформлена у митному відношенні» (а.с.66).

Також роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме: подання митної декларації відповідно до рішення про коригування митної вартості від 12/08/2015 №КТ400000007/2015/000005/2.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями субєкта владних повноважень, товариство з обмеженою відповідальністю «Технопропозиція» звернулось до суду з даним позовом.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про корегування митної вартості та оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд зазначає таке.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі МК України).

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу, якою передбачені методи визначення митної вартості товарів.

Частиною першою та другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За змістом статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;в) на основі віднімання вартості;г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

При цьому, враховуючи фактичні обсяги партії товарів, для визначення митної вартості використовується найменша вартість із альтернативних, згідно наявної у митного органу інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органи доходів і зборів (митні органи) мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обовязок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Витребування документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в аналогічних спірних правовідносинах, що викладена, зокрема, у постанові від 29 травня 2012 року у справі №21-91а12, у постанові від 30 червня 2015 року у справі №814/283/14.

Згідно частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Частинами першою та третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність досліджених в ході судового розгляду справи доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем було надано відповідачу достатньо належних документів (таких як: зовнішньоекономічний контракт від 20 липня 2015 року №1; міжнародна автомобільна накладна CMR №008960 від 07 серпня 2015 року; рахунок фактура (інвойс) від 06 серпня 2015 року №059412; сертифікат про походження товару №0172806 від 06 серпня 2015 року; пакувальний лист від 06 серпня 2015 року; копія митної декларації країни відправлення (Туреччина) №15160100ЕХ052596 від 06 серпня 2015 року; платіжне доручення про передоплату товару №4 від 07 серпня 2015 року, прайс-лист виробника товару, калькуляція виробника товару) на підтвердження заявленої у митній декларації від 11 серпня 2015 року №400010000/2015/002284 митної вартості, визначеної декларантом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Зазначені документи не містили неточностей чи розбіжностей, їх данні піддаються обчисленню та підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару - 22948,45 дол. США, визначену ним за основним методом.

Відтак, рішення відповідача щодо відмови позивачу у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та про наявність підстав для корегування митної вартості товару є безпідставними.

Згідно частини першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд відзначає, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Між тим в ході судового розгляду справи відповідач - субєкт владних повноважень не довів обґрунтованість та правомірність оскаржуваного позивачем рішення про корегування митної вартості товарів.

Так, з указаного рішення вбачається, що на думку органу доходів і зборів подані до митного оформлення документи на підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності, а саме: у поданій до митного оформлення фактурі від 06 серпня 2015 року №059412 загальна вартість радіаторів із врахуванням транспортних витрат не відповідає розрахунку.

Однак такий висновок був передчасним, оскільки, як вбачається з наявних у справі матеріалів (інвойсу від 06 серпня 2015 року №059412; проформі-інвойсу від 03 серпня 2015 року №161360, наданої позивачем суду; копії митної декларації країни відправлення №15160100ЕХ052596 від 06 серпня 2015 року) транспортні витрати на суму 1850,00 дол. США уже були включені декларантом (Покупцем) до загальної вартості товарів, яку він сплатив турецькій формі (Продавцю) - 22948,45 дол. США як це передбачено правилами СРТ Інкотермс 2010.

Згідно частини четвертої та пятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Крім того, зазначений вище висновок відповідача є необґрунтованим, адже ні в запиті, адресованому декларанту відносно надання додаткових документів, ні в оскаржуваному рішенні про корегування митної вартості товарів не конкретизовано й не вказано в чому саме полягає така невідповідність.

Прийшовши до висновку про наявність розбіжностей у документах, поданих позивачем до митного оформлення, та вказавши на документи, які потрібно додатково надати на підтвердження заявленої митної вартості товару, орган доходів і зборів не зазначив обставини, які ці документи повинні підтвердити.

Зважаючи на те, що митний орган в силу наведених вище положень МК України повинен витребувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України, необґрунтованим є рішення відповідача щодо зобовязання декларанта подати прайс-лист виробника товару, калькуляцію виробника та платіжне доручення про передоплату товару саме на підтвердження правильності розрахунку загальної вартості товару у поданій до митного оформлення фактурі від 06 серпня 2015 року №059412 із врахуванням транспортних витрат.

Як вбачається з рішення Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року, декларанту необхідно було подати: банківські платіжні документи; прайс-лист фірми виробника товару; виписку з бухгалтерської документації; висновки про вартісні характеристики, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Водночас, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача та згідно запиту, адресованого митним органом декларанту, останнього було зобовязано надати лише прайс-лист виробника товару, калькуляцію виробника та платіжне доручення про передоплату товару, що підтвердив в судовому засіданні і представник позивача.

Викладене дає підстави дійти висновку про необґрунтованість рішення Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року та про те, що при його прийнятті субєкт владних повноважень діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено, недобросовісно й не розсудливо (положення частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, оскаржуване рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Крім цього, суд вважає про безпідставність висновку відповідача, на підставі якого, у тому числі, було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року, щодо неможливості у даному випадку застосування основного методу визначення митної вартості товару, застосованого позивачем, у звязку з неможливістю ідентифікувати надане декларантом на вимогу митного органу платіжне доручення в іноземній валюті №4 від 07 серпня 2015 року з партією оцінюваного товару, виходячи з наступного.

Так, на підтвердження оплати товару за контрактом купівлі-продажу №1 від 20 липня 2015 року позивачем було надано відповідачу платіжне доручення в іноземній валюті №4 від 07 серпня 2015 року, в якому вказано, зокрема: графа 50 «платник» - товариство з обмеженою відповідальністю «Технопропозиція»; графа 32 «сума та валюта» - долари США на суму 22948,45, що відповідає сумі в інвойсі та декларації країни походження товару; графа 57 «банк отримувача» - S.W.I.F.T. та графа 59 «отримувач» - «MASTAS ISI CIHAZLARI SAN.VE TIC.A.S.», що відповідає положенням контракту купівлі-продажу №1 від 20 липня 2015 року.

До того ж, позивачем було надано суду на підтвердження своїх доводів і проформу-інвойс від 03 серпня 2015 року №161360, посилання на яку також міститься в платіжному доручені №4 від 07 серпня 2015 року (графа 70).

Таким чином, подане позивачем відповідачу платіжне доручення підтверджує заявлену митну вартість, визначену декларантом за ціною договору імпортованих товарів.

Твердження відповідача про те, що платіжне доручення №4 від 07 серпня 2015 року могло стосуватися інших поставок позивачем товару - безпідставні та необґрунтовані, оскільки в ході судового розгляду справи субєкт владних повноважень не надав суду належних та допустимих доказів здійснення позивачем інших поставок товару за контрактом купівлі-продажу №1 від 20 липня 2015 року, які б передували 11 серпня 2015 року.

Не була доведена відповідачем й обґрунтованість обрання другого методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів із урахуванням при цьому митної декларації №408040001/2015/9887 від 31 липня 2015 року, з якої, зокрема, вбачається визначення митної вартості імпортованого товару за шостим (резервним) методом.

З огляду на все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року.

Враховуючи, що оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №400010000/2015/00008 була прийнята у звязку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року, яке є протиправним, та зважаючи, що позовна вимога про її скасування є фактично похідною від попередньої вимоги про скасування рішення про коригування митної вартості товарів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав і для задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №400010000/2015/00008.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Позивач у разі задоволення заявлених позовних вимог повністю просив суд стягнути з Державного бюджету України сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу, на підтвердження чого надав платіжне доручення №81 від 27 серпня 2015 року про сплату 560 грн 28 коп. судового збору та платіжне доручення №83 від 01 вересня 2015 року про сплату 10000,00 грн за надання правової допомоги.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судам.

Отже, вказаними приписами Закону передбачено відшкодування витрат за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

До того ж, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня на рівні 1218,00 грн. Відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 487,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Між тим представником позивача помічником адвоката ОСОБА_3 обєднання «СОФЯК ОСОБА_4», з яким товариство з обмеженою відповідальністю «Технопропозиція» уклало угоду про надання правової допомоги та представництва №3/26-8-15 від 26 серпня 2015 року, не було надано суду розрахунку вартості наданої правової допомоги у даній справі, який би підпадав під вказаний, визначений Законом перелік послуг.

Крім цього, з угоди про надання правової допомоги та представництва №3/26-8-15 від 26 серпня 2015 року та платіжного доручення №83 від 01 вересня 2015 року про сплату 10000,00 грн за надання правової допомоги не вбачається, що така угода та, відповідно, сплачені клієнтом на її виконання кошти, спрямована саме на надання правової допомоги у адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технопропозиція» до Хмельницької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №400010000/2015/00008.

Таким чином, підстави для компенсації позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн відсутні.

Поряд з цим, оскільки в даному випадку судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, то позивачу необхідно повернути судовий збір, сплачений ним за подання позову згідно платіжного доручення №81 від 27 серпня 2015 року у розмірі 560 грн 28 коп., за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №400000007/2015/000005/2 від 12 серпня 2015 року.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №400010000/2015/00008.

Стягнути з Хмельницької митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Технопропозиція» судові витрати, що складаються з судового збору, у розмірі 560 (пятсот шістдесят) грн 28 коп., сплачені згідно платіжного доручення №81 від 27 серпня 2015 року.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова в повному обсязі складена 12 жовтня 2015 року.