Справа № 813/1976/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 року 12 год. 31 хв. Справа № 813/1976/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Захід Трейд» до Перемишлянської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача прокуратура Перемишлянського району Львівської області про визнання протиправним і скасування розпорядження, -

в с т а н о в и в :

Позивач приватне підприємство «Захід Трейд» ( пп «Захід Трейд) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Перемишлянської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача прокуратура Перемишлянського району Львівської області, в яких просить визнати протиправним і скасувати розпорядження голови Перемишлянської райдержадміністрації Львівської області №355 «Про скасування розпоряджень» від 08.07.2009 року.

Ухвалою суду від 21 квітня 2015 року провадження у справі відкрито, хід її розгляду відображено в ухвалах суду. У відповідності до ч. 3 ст. 15-1 КАС України та розпорядження № 93-р від 08.07.2015 року «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справ», ухвалою суду від 10 липня 2015року справу прийнято до розгляду суддею Сакалошем В.М.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначив, що Головою Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області 10.04.2009 року було винесено ряд розпоряджень: №№ 151, 152, 153, 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, якими було надана дозвіл громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 на розроблення ліцензованою землевпорядною організацією проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею по 1,8 га кожному для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Великоглібовицької сільської ради за межами с. Великі Глібовичі. В подальшому зазначені громадяни виготовили такі проекти землеустрою, здійснили їх погодження у встановленому законом порядку та отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, та згодом їх відчужили пп «Захид Трейд».

У вересні 2014 року прокуратурою Перемишлянського району подано позовну заяву до пп «Захід Трейд» про витребування майна від добросовісного набувача. Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 29.09.2014 року відкрито провадження у справ за вказаним позовом прокуратури та призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог, прокуратура Перемишлянського району зазначає, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.09.2009р у справі №2-133/09 визнано незаконними вимоги Перемишлянської РДА щодо проведення землевпорядної експертизи проектів землеустрою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, визнано за вказаними особами право власності на земельні ділянки площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства та зобов'язано управління Держкомзему у Перемишлянському районі оформити та видати державні акти на право власності на земельні ділянки, а Перемишлянську РДА зобов'язано підписати такі акти на право власності. Як далі вказує прокуратура у своїй позовній заяві, 12.06.2009р. прокуратурою району голові Перемишлянської РДА винесено 14 протестів із вимогою скасувати розпорядження від 10.04.2009р. №№ 151-164 і на виконання таких протестів 08.07.2009р. головою РДА прийнято розпорядження №355, яким скасовано розпорядження №№ 151, 152, 153, 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164 від 10.04.2009р.

Вважає, що місцеві державні адміністрації, у тому числі відповідач, не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата, а також у пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування. Зазначені вище розпорядження №№ 151, 152, 153, 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164 від 10.04.2009р. є ненормативними правовими актами одноразового застосування, що вичерпали свою дію фактом їх виконання, оскільки громадянами було вже на момент винесення оскаржуваного розпорядження виготовлено та погоджено відповідну проектну документацію та вони вже породили певні правові наслідки, а тому не можуть бути в подальшому скасовані державною адміністрацією.

Представник позивач в судовому засіданні позов повністю підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав наведених відповідачем у письмових запереченнях. Зокрема зазначає, що Перемишлянська районна державна адміністрація вважає, що голова адміністрації міг переглянути власні рішення і їх скасувати на підставі положень ст.20, 21 Закону України від 5 листопада 1991 року, чинного на момент вчинення дій райдержадміністрацією, «Про прокуратуру». Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи прокуратури Перемишлянського району Львівської області в судовому засіданні позов заперечив з підстав наведених у письмових запереченнях наданих суду третьою особою. Зокрема зазначив, що відповідно до ст. 20 Закону України від 05 листопада 1991 року «Про прокуратуру» (Закон № 1789 XII) прокурор, здійснюючи прокурорський нагляд за додержанням правильним застосуванням законів головою місцевої державно адміністрації мав право опротестувати його рішення. Згідно зі статтею 21 цього Закону, протест вносився прокурором до органу який його видав.

Таким чином, Перемишлянська районна державна адміністрація, відповідач у справі, мала можливість перегляду головою місцевої державної адміністрації власних рішень з підстав та в порядку, передбаченими Законом № 1789-ХІІ та їх скасування.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Стаття 17 КАС України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ. Так, зокрема, згідно ч. 1 вказаної статті, юрисдикція адміністративного суду поширюється на спори осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 КАС України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

В частині 6 вищевказаної статті вказано, що адміністративний позов це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, з урахуванням всього вищенаведеного, випливає, що публічно правовий спір виникає із публічно-правових відносин між суб'єктом владних повноважень з приводу прийняття ним рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності і саме в тих правовідносинах, учасником яких є фізична або юридична особа.

Судом встановлено, що головою Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області 08.07.2009р. було прийнято розпорядження №355 «Про скасування розпоряджень», яким було скасовано розпорядження голови Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області №№ 151-164 від 10.04.2009р., якими було надано громадянам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Великоглібовицької сільської ради. Оскаржуване розпорядження було винесена на виконання протестів прокурора Перемишлянського району.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що публічно-правові відносини у звязку із скасуванням власних розпоряджень головою райдержадміністрації виникли 08 липня 2009 року, між райдержадміністрацією і фізичними особами, яких стосувались скасовані розпорядження.

Зі змісту договорів купівлі-продажу земельних ділянок укладених між позивачем і продавцями ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_8, в період з 24-26 жовтня 2009 року, вбачається що державні акти на право власності на продані ділянки позивачу продавці отримали 21 жовтня 2009 року. Тобто, вказані події щодо набуття права власності та її відчуження, на користь позивача, відбулися значно пізніше від дати скасування розпоряджень головою райдержадміністрації.

Суд бере до уваги, що скасування розпоряджень №№ 151-164 від 10.04.2009р., якими було надано громадянам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Великоглібовицької сільської ради головою райдержадміністрації породило певні правовідносини між райдержадміністрацією і громадянами, щодо яких скасовані розпорядження були видані.

В той же час позивач не був і не став учасником вказаних правовідносин стосовно скасування вищевказаних розпоряджень у публічно-правовій сфері. Відповідно, Перемишлянська райдержадміністрація Львівської області не здійснювала і не здійснює щодо нього жодних управлінських функцій. Таким чином здійснення суб'єктом владних повноважень діяльності в аспектах видання розпоряджень або їх скасування, не зачіпає прав, свобод чи інтересів позивача в сфері публічно-правових відносин.

Окрім цього, в адміністративному позові позивач посилається на рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009, а саме на пункт 5 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, частини чотирнадцятої ст.46, частини першої, десятої ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» «про скасування актів органів місцевого самоврядування), яким Конституційний суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити зміни до них, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Однак відповідач у справі - Перемишлянська районна державна адміністрація не є органом місцевого самоврядування. У відповідності до статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999 року №586-ХІІ місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою, У відповідності до ст.6 Закону, на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно- правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обовязковими для виконання на відповідній території всіма органами підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Таким чином, рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 не поширюється на місцеву держадміністрацію.

Крім цього суд вважає невірними посилання позивача, при розгляді даної справи, на правову позицію Верховного Суду України у викладену у постанові від 25 грудня 2012 року у справі 21-412а12. У вказаній постанові зазначено, що на думку колегії суддів, голова місцевої райдержадміністрації вийшов за межи наданих йому повноважень, скасувавши власні розпорядження, на підставі яких вже виникло право власності. При розгляді справи, судом встановлено, що державні акти на право власності на продані ділянки позивачу продавці отримали 21 жовтня 2009 року. Тобто, значно пізніше від дати скасування розпоряджень головою райдержадміністрації 08 липня 2009 року.

Водночас, слід зазначити, що з аналізу матеріалів справи та пояснень сторін та третьої особи, наданих ними в судовому засіданні вбачається ознаки наявності між позивачем та особами у яких він придбав земельні ділянки цивільно-правового спору. Відповідно, такий спір можливо вирішити в порядку цивільного судочинства.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язок доказування в адміністративному процесі покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності (ст. 11 КАС України).

Відповідно до ч.1 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Звідси, обов'язок суб'єкта владних повноважень довести правомірність прийнятого ним рішення, вчиненої дії або допущеної бездіяльності не звільняє фізичну або юридичну особу, яка звернулась з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав від обов'язку подати суду докази на підтвердження факту порушення таких.

Однак, позивачем не подано суду жодних доказів щодо порушення його прав, свобод чи інтересів Перемишлянською райдержадміністрацією в сфері публічно-правових відносин.

Відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7-14, 17-19, 33-35, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 09 жовтня 2015 року.

Суддя Сакалош В.М.