Справа № 2-а-212/10
Суддя: Ваврушак Н. М.
Дата ухвалення: 2010-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-а-212/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2010 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ваврушак Н.М, при секретарі Плотнікової Т.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_3 адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління пенсійного фонду України у Жовтневому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахувань та виплати пенсії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у Жовтневому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (надалі відповідач або пенсійний фонд), в якому просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахувань та виплати суми основної та додаткової пенсії у відповідності до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з січня 2006 року по 31 березня 2009 року у розмірі 59895,34 грн., додаткової пенсії 8712,25 грн.; визначити розмір пенсії основної 3984 грн., додаткової 373,5 грн., з 01 квітня 2009 року; сплатити індексацію 41046,28 грн. та моральну шкоду 30000 грн.

В обґрунтування зазначених позовних вимог зазначив, що має 3 групу, з грудня 2007 року 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, яке повязане з ліквідацією наслідків на ЧАЕС та віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання пенсії в розмірі не нижче 6 та 8 мінімальних пенсій за віком та право на додаткову щомісячну пенсію за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Вказав на те, що отримує пенсію в значно меншому розмірі, ніж встановлено законами. При зверненні до відповідача з проханням про перерахунок пенсії - отримав відмову. Вважає, що відповідач, керуючись не нормами законів, а підзаконними актами невірно нарахував та встановив йому розмір пенсії гарантованих державою. Вказаними діями заподіяв моральні страждання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на ті самі підстави й обґрунтування.

Представник відповідача, за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила в позові відмовити. Свої заперечення обґрунтовувала наступними підставами, вказала, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 342 від 19 березня 1996 року, та внесених змін до неї визначено мінімальну пенсію за віком в розмірі 19,91 гривня, з якого призначали та виплачували пенсію позивачу. 03 січня 2002 році внесені зміни до вказаної постанови «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету», де встановлено, що розрахунок додаткової пенсії здійснюється виходячи з розрахункової величини 19,91 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2002 року № 374 пенсії призначені згідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були збільшені на 12%, та стали дорівнювати 334,5 грн. Вважає, що вимоги щодо встановлення розміру пенсії відповідно до прожиткового мінімуму не відповідають нормам чинного пенсійного законодавства.

Частиною п'ятою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вказано, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Окрім тугого, виплачувалася пенсія позивачу у відповідності до фактичного фінансування державою пенсійного фонду. Вважає необґрунтованими вимоги щодо індексації та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Предметом судового розгляду є правовідносини, що повязані з забезпеченням соціального захисту громадян, які отримують пенсію.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства, які регулюють розміри виплати пенсій особам, які постраждали внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто позивачем порушено питання щодо правомірності дій відповідача, який в даних правовідносинах при нарахуванні ним та виплаті пенсії, є суб'єктом владних повноважень.

Спору між сторонами щодо наявності у позивача права на отримання пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як особі, що постраждала внаслідок ліквідації катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії і інвалідом 3 групи а з грудня 2007 року інвалідом 2 групи, не існує.

Відповідно до частини першої етапі 46 Конституції України громадяни мають право і соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасові втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиної порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені Законі України від 28 лютого 1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною четвертою статті 54 вказаного Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 3 та 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 та 8 мінімальних пенсій за віком. Статтею 50 названого Закону визначено, що особам віднесеним до категорії першої призначається щомісячна додаткова пенсія: для інвалідів третьої групи у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, для інвалідів другої групи у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання пенсії у розмірі не менше 6 та 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду завдану здоров'ю не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, як на тому наполягав відповідач, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку пенсійні органи, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те. що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків (справа «Кечко проти України», рішення від 08.11.2005р.).

Наявність права у позивача щодо отримання пенсії у розмірах, які визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанова Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002р., яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на частину п'яту статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при визначенні розміру пенсії за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Тому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що частиною третьою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї етапі, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 названого Закону, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

На звернення позивача щодо перерахунку розміру основної та додаткової пенсії, листами повідомлено, що пенсії призначені у встановлених розмірах у відповідності до діючого законодавства. Проте відповідного рішення про перерахунок чи про відмову в перерахунку розміру пенсії відповідачем прийнято не було, тому суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність відповідача. Висновок суду зроблено з наступного.

Розглядаючи позовні вимоги за 2006 рік суд зазначає наступне.

Пунктом 37 статтею 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зупинена дія Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи » відносно розміру та порядку виплат компенсацій.

Суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про нарахування та виплати пенсії за 2006 рік задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі, так як норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» неконституційною не визнавалась.

Розглядаючи позовні вимоги за 2007 рік суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», від 19 грудня 2006 року, визначений інший порядок обрахування розміру додаткової та основної пенсії, для осіб на яких поширюється дія Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ». Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6- рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення щодо порядку обрахування розмірів соціальних виплат, доплат, пенсій. Таким чином, відповідні норми Закону відновлено з 09 липня 2007 року.

Отже, відповідач повинен був зробити перерахунок основної та додаткової пенсії позивачу починаючи з 09 липня 2007 року, підстави для перерахунку за період з 01 січня по 09 липня 2007 року відсутні.

Розглядаючи позовні вимоги за 2008 рік суд зазначає, що правові підстави для вирішення таких вимог є аналогічними 2007 року.

Пунктами 12,15 статті 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», від 28 грудня 2007 року, текст статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено та визначений інший порядок обрахування розміру додаткової та основної пенсії. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційними статті 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік». Таким чином, відновлено дію ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи » з 22 травня 2008 року.

Вимоги позивача щодо підстави для нарахування та виплати додаткової та основної пенсії за період з 01 січня по 22 травня 2008 року безпідставні, оскільки відповідач діяв на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд вважає, що відповідач починаючи з 22 травня 2008 року ухилився від виконання Рішення Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року.

Розглядаючи позовні вимоги за 2009 рік суд зазначає наступне.

Статтею 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних та демографічних груп населення, встановлений у розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги з січня по квітень 2009 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством за певний період часу, Рішення Конституційного Суду України не виконував, що стало причиною звернення до суду позивача.

Позивач у своєму позові наполягає на стягненні заборгованості по основної пенсії та додаткової щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю за період з січня 2006 року по квітень 2009 рік у розмірі 59895,34 грн., та 8712,25 грн., як визначено в його розрахунках. Суд вважає необхідним наголосити, що відповідач повинен переглянути розміри пенсії основної та додаткової за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року, за період з 01 січня по 31 березня 2009 рік відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням сплачених сум. Порядок призначення та виплати пенсії є функцією відповідача, тому вимоги щодо стягнення сум є безпідставними.

Позивач наполягає на вимогах про зобовязання відповідача нараховувати йому в подальшому, з 01 квітня 2009 року, основну та додаткову пенсію, як інваліду ЧАЕС у відповідності до Закону. У цій частині вимог, суд вважає необхідним відмовити, так як рішення суду не може прийматися надалі при нарахуванні пенсії, оскільки така позовна вимога заявлена на майбутнє, а в судовому порядку можуть бути захищені виключно порушені права, свободи або законні інтереси, у відповідності до ст. 104 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі не в повному обсязі довів у судовому засіданні правомірність своїх дій щодо призначення та виплати допомоги позивачу. Його доводи у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи протиправність дій відповідача, з метою захисту прав позивача від порушень з боку субєкта владних повноважень, суд приходить до висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоплачену основну та додаткової пенсію, з урахуванням часткових виплат, у відповідно до вимог ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру 6 та 8 прожиткових мінімумів для осіб, які втрат працездатність - для пенсії по інвалідності та 50%, 75 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - для додаткової щомісячної пенсії за шкоду завдану здоров'ю.

Суд не знаходить підстав для задоволення вимого щодо стягнення індексації та моральної шкоди з відповідача, тому у цій частині вимог позивачу слід відмовити.

У відповідності до ст. 94 КАС України, судові витрати по розгляду справи віднести за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне конкретніше сформулювати резолютивну частину постанови з метою можливості її виконання у подальшому.

На підставі викладеного та керуючись ст.3, ч.2 ст.19, ч.2 ст. 46, ч.3 ст.51 Конституції України ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Постановою Кабінету Міністрів України № 342 від 19 березня 1996 року, зі змінами та доповненнями, ст.ст. 71, 94, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_4 основної та додаткової пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року, за період з 01 січня по 31 березня 2009 рік відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_4 основної та додаткової пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року, за період з 01 січня по 31 березня 2009 рік відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк заяви про апеляційне оскарження з дня проголошення постанови, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.

Суддя Н.Ваврушак