Справа № 815/5367/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5367/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токмілової Л.М.,

за участю: секретаря Мороз А.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, або позивач) до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (надалі Управління державної реєстрації або відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просила суд відмінити рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №13535188 від 04.06.2014р. та №23878321 від 25.08.2015р., а також зобовязати відповідача зареєструвати квартиру ОСОБА_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 11.09.2015р. по справі №815/5367/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії в частині вимог про скасування рішення Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №13535188 від 04 червня 2014 року залишено без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, власниця квартири №2 за адресою вул. Ак. Філатова, 33, м. Одеса, після отримання дозволу на переведення квартири з нежитлового притміщення у житлове, звернулся до реєстраційної служби з метою зареєструвати право власності на вказане приміщення як квартиру, але безпідставно отримала відмову в проведенні державної реєстрації.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити їх.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, зазанчивши при цьому, що оскаржуване рішення прийнято у межах повноважень в порядку та спосіб, встановений законом.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач, ОСОБА_1, є власницею нежитлового обєкту, розташованого за адресою: вул. Академіка Філатова, 33 у м. Одесі, що в цілому складається з приміщень під літ. «А», відображених у паспорті від 05.11.2008р., загальною площею 42,2 кв.м. (згідно свідоцтва про право власності САС №911716 від 18.08.2010р.) (а. с. 17).

Право власності на вказане приміщення зареєстровано з ОСОБА_1 11.03.2010р., що підтверджується витягом №25536680 від 11.03.2010р. КМ «ОМБТІ та РОН» (а. с. 16).

26.03.2014р. Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради затверджено висновок експерта ОСОБА_3 щодо можливості зберігання виконаного переобладнання нежитлових приміщень парикмахерської у квартиру індивідуального житлового фонду за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 33 та присвоєно квартирі адресу: АДРЕСА_2 (а. с. 10).

06.05.2014р. ОСОБА_1 звернулася до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області із заявою про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, але рішенням державного реєстратора ОСОБА_4 №13535188 від 04.06.2014р. у проведенні державної реєстрації відмовлено (а. с. 14).

27.07.2015р. позивач повторно звернулася із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 №23647729 від 13.08.2015р. зупинено розгляд заяви та надано термін для подання додаткових документів (а. с. 11).

25.08.2015р. рішенням №23878321 державний реєстратор прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 відмовила ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру (а. с. 13).

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, підставою для його прийняття стало не усунення заявницею обставин, зазначених у рішенні про зупинення розгляду заяви.

Незгода позивача із вказаним рішенням спричинила звернення ОСОБА_1 до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню державного реєстратора, суд виходив з наступного.

Постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 21 січня 2015 р. N17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Пунктом 2 цієї ж Постанови установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Таким чином, відповідач, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, є органом держаної влади, на який покладено виконання завдань, у тому числі, з державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 6 Закону встановлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав відноситься проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації.

Відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 9 Закону державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

Положеннями ст. 15 Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобовязані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом ОСОБА_6 України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує пяти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет ОСОБА_6 України.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі Порядок) затверджений постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 17.10.2013 р. № 868.

Згідно з п. 8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мінюст. Заява подається окремо щодо кожного обєкта нерухомого майна.

Відповідно до п. 16 Порядку у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові з повідомленням про вручення.

Заявник усуває обставини, що були підставою для прийняття державним реєстратором рішення про зупинення розгляду заяви, у строк, що не перевищує п'яти робочих днів з моменту отримання відповідного рішення або відправлення його на електронну пошту заявника.

Якщо протягом п'яти робочих днів після отримання заявником рішення про зупинення розгляду заяви до органу державної реєстрації прав, нотаріуса не надійшли документи, які підтверджують усунення в повному обсязі обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Згідно з п. 20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку встановлено, що Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

При цьому п. 5-4 статті24 Закону встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

Згідно з п. 29 Порядку орган державної реєстрації прав, нотаріус не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення таке рішення разом з документами, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав.

Згідно з положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як вже зазначалося, підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало не усунення позивачем, ОСОБА_1, недоліків, вказаних у рішенні про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №23647729 від 13.08.2015р.

При цьому позивач, звернувшись до суду із даним позовом, не оскаржує рішення державного реєстратора №23647729 від 13.08.2015р.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Тобто, нормами чинного КАС України передбачено право суду у виключних випадках виходити за межі позовних вимог, якщо буде зясовано, що це необхідно для забезпечення повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а також і те, що прийняття оскаржуваного позивачем рішення безпосередньо повязане з виконанням/невиконанням іншого рішення державного реєстратора (тобто рішення про зупинення розгляду заяви №23647729 від 13.08.2015р.), суд з метою належного захисту законних прав та інтересів позивача вважає за необхідне надати правову оцінку рішенню про зупинення розгляду заяви №23647729 від 13.08.2015р.

При цьому, оцінюючи правомірність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 №23647729 від 13.08.2015р. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд виходить з наступного.

Пунктом 36 Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 37 Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, серед іншого, свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією.

Відповідно до п. 15 Порядку під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 38 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

У разі подання заяви особисто заінтересованою особою, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подається копія реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податку), крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.

Згідно з п. 42 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об'єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Як вбачається з картки прийому заяви №23185474 від 27.07.2015р., ОСОБА_1 разом із заявою про державну реєстрацію права власності подала до Управління державної реєстрації наступні документи: витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (ССТ 693879 від 11.03.2010р.), свідоцтво про право власності (САС 911716 від 18.02.2010р., видане виконавчим комітетом ОМР), розпорядження Малиновської районної адміністрації ОМР №109-01-06 від 26.03.2014р., звіт ПП «Дельта-Консалтинг» від 27.07.2014р., технічний НОМЕР_1 від 03.04.2014р.

У рішенні про зупинення розгляду заяви №23647729 від 13.08.2015р. державний реєстратор, посилаючись на п. 49 Порядку, зазначив, що заявнику слід надати такі документи як: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані) та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Як встановлено положеннями п. 49 Порядку, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування); документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

З матеріалів справи вбачається, що з метою зміни цільового призначення обєкту нерухомості позивачем проведено його переобладнання.

Згідно звіту про технічний стан будівельних конструкцій, можливості збереження виконаного переобладнання нежитлових приміщень парикмахерською у квартиру індивідуального житлового фонду, надано позитивний висновок про можливість технічного збереження переобладнання нежитлового приміщення парикмахерської за адресою: вул. Ак. Філатова, 33, у двокімнатну квартиру індивідуального житлового фонду з можливістю відокремленої експлуатації квартири з наданням окремої адреси (а. с. 19-26).

Як зазначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005р. N76, реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог; переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Відповідно до ст. 100 Житлового кодексу Української РСР виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди).

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач жодних дій щодо реконструкції нежитлового приміщення (парикмахерської) не здійснювала, а з метою використання даного приміщення для проживання позивачем здійснено демонтаж та вивезення парикмахерського обладнання.

При цьому, співставивши дані, зазначені у свідоцтві про право власності від 18.02.2010р. САС 911716 щодо площі об'єкту нерохомості, та технічного паспорту від 03.04.2014р. (виготовлений після вивезення парикмахерського обладнання), судом встановлено, що площа обєкту нерухомості (парикмахерської) не змінилася, та становить 42,2 кв.м. (а. с. 15, 17).

Крім цього, суд зазначає, що обєкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2, не є новозбудованим обєктом.

Таким чином, вимога державного реєстратора про надання позивачем документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані) та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є незаконною.

За таких умов суд вважає, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 №23647729 від 13.08.2015р. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним та підлягає скасуванню.

Так само скасуванню підлягає і рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру від 25.08.2015р. №23878321, оскільки прийняття даного рішення ґрунтувалося на невиконанні іншого протиправного рішення.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зобовязання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєструвати квартиру ОСОБА_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначено ст. 15 Закону, відповідно до якої державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відтак державній реєстрації прав передує здійснення відповідним органом дій, встановлених ст. 15 Закону.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають субєктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, без порушень принципу розподілу влади.

Окрім того, як зазначено в постанові Вищого адміністративного суду України від "05" березня 2015р. К/800/49615/14, встановлення факту неправомірності оскаржуваного рішення відповідача не є безумовною підставою для прийняття судом рішення про захист (відновлення) порушеного права шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти певне рішення без виконання інших дій, обов'язок виконання яких покладений на нього положеннями частини 2 статті 9 Закону України Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, позовна вимога щодо зобовязання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності передбачає втручання в діяльність субєкта владних повноважень, який уповноважений приймати відповідні рішення.

Водночас, суд вважає, що, скасувавши рішення Державного реєстратора Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 №23647729 від 13.08.2015р. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним та підлягає скасуванню та рішення №23878321 від 25.08.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, задля належного захисту порушених прав позивача слід зобовязати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області переглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 27.07.2015р. та зареєстровану за номером 12535622.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Відповідно до положень ст. 160 КАС України в судовому засіданні 06 жовтня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 №23647729 від 13.08.2015р. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5В №23878321 від 25.08.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобовязати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області переглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 27.07.2015р. та зареєстровану за номером 12535622, з урахуванням правових висновків, викладених у даній постанові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено та підписано судом 12 жовтня 2015 року.

Суддя Л.М. Токмілова