Справа № 810/3903/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/43013/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови №3-0807/3 від 8 липня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду із позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області (надалі - відповідач, Інспекція), в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову Інспекції № 3 - 0807/3 від 8 липня 2013 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 103230,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що результати позапланової перевірки, проведеної відповідачем, та оскаржувана постанова не відповідає фактичним обставинам справи.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року, у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду із касаційною скаргою, в якій просив судові рішення попередніх інстанцій скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що судами не досліджено процедуру прийняття оскаржуваного рішення, помилково використані ДБН А.3.1-5-96, оскільки на момент проведення перевірки вони втратили чинність, також суди помилково послались на необхідність сертифікації будівельних конструкцій.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в червні 2013 року Інспекцією, на підставі звернення Служби безпеки України від 13 травня 2013 року № 52/2-2094 та направлення на проведення перевірки № 1703.13/09/02 від 12 червня 2013 року, проведена перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил.

Об`єкт перевірки - цілісний майновий комплекс Баришівського ХПП з будівництва калібрувального-насіннєвого цеху та реконструкції (з прибудовою) адміністративної будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Судами також встановлено, що генеральним підрядником будівництва даного об'єкту є позивач, однак дане твердження не підтверджене матеріалами справи, оскільки вбачається, що ФОП ОСОБА_2 виконував будівельні роботи на вищезазначеному об'єкті як підрядник.

За результатами перевірки 18 червня 2013 року складено акт та протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 22-Л-З1804/4.

8 липня 2013 року відповідачем прийнята постанова № 3-0807/3 про накладення штрафу на позивача за порушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 103230,00 грн. (надалі - Постанова), в якій зазначено, що ФОП ОСОБА_2 застосовує вироби і конструкції, що підлягають обов'язковій сертифікації, але не пройшли її (металеві конструкції будівлі калібрувально-насіннєвого цеху), чим порушив ДБН А 3.1-5-2009 п-9 п.5.1 - забезпечення якості будівельної продукції.

Не погоджуючись із Постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку щодо правомірності дій відповідача, оскільки ФОП ОСОБА_2 дійсно було порушено ДБН А 3.1-5-2009, а відповідач, у свою чергу, просто вжив заходи реагування на дане правопорушення.

Колегія суддів із даним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Частиною другою статті 41 Закону України від 17 лютого 2011 року N 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 5 січня 2013 року; надалі - Закон N 3038-VI) встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23 травня 2011року (надалі - Порядок), передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням:

1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції;

2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи;

3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Відповідно до підпункту 2 пункту 11 Порядку посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом.

Пунктом 17 Порядку передбачено, що уразі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Судами встановлено, що відповідачем під час проведення вищезазначеної перевірки були виявлені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності,зокрема, порушення позивачем п-9 п.5.1 ДБН А 3.1-5-2009 (забезпечення якості продукції).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що в акті перевірки від 18 червня 2013 року зазначено порушення ФОП ОСОБА_2 вимог ДБН А.3.1-5-96 «Організація будівельного виробництва», а в постанові № 3-0807/3, яка оскаржується позивачем, зазначено порушення ДБН А 3.1-5-2009 Пп-9 п.5.1 «забезпечення якості будівельної продукції».

У свою чергу, пунктом 7 частини третьої статті 2 Закону України від 14 жовтня 1994 року N 208/94-ВР встановлено, що суб'єкти містобудування, які виконують будівельні роботи, несуть відповідальність у вигляді штрафу за застосування будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що не відповідають державним нормам, стандартам, технічним умовам, проектним рішенням, а також тих, що підлягають обов'язковій сертифікації, але не пройшли її, - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат.

Отже, враховуючи вищенаведене, суб'єкти містобудування несуть відповідальність,зокрема, у разі використання будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що підлягають обов'язковій сертифікації, але не пройшли її.

Однак, судами не встановлено, які саме будівельні конструкції були застосовані позивачем під час будівництва та яким актом регламентована їх сертифікація.

Крім того, в порушення принципу офіційного з'ясування обставин у справі, судом першої інстанції не встановлено обставин проведення перевірки, за наслідками якої прийнято спірну постанову та не з'ясовано на підставі яких документів вона прийнята відповідачем. На вказане порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції увагу не звернув.

Без з'ясування вказаних обставин неможливо перевірити законність спірної постанови відповідача. Таким чином, судами неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права.

За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року - скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.