Справа № 2а-6549/11/1470
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Київ К/9991/81492/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Ланченко Л.В., Рибченка А.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2012

у справі № 2а-6549/11/1470 Миколаївського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «ПДСП-10»

до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби (ДПІ)

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2012 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2012 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 26.08.2011 № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 16.08.2011 № 1057/23-300/33084260. Згідно з цим актом підприємство порушило норми пунктів 198.3, 198.6 ст. 198, пункту 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК): завищено податковий кредит на загальну суму 105021,67 грн. у податковому обліку за травень 2011 року за нікчемними правочинами з поставки від ТОВ «РІП» товарів (послуг) та від ТОВ «Альфа-К» послуг з огляду на відсутність у цих постачальників основних засобів (складських приміщень, транспортних засобів, обладнання), виробничих потужностей, трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки, у результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету у сумі 105021,67 грн.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.08.2011 № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість на 105021,67 грн. за основним платежем та на 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за податковими накладними, виписаними ТОВ «РІП» за наслідками поставки товару (металоконструкцій), електромонтажних послуг, послуг із монтажу та демонтажу обладнання, а ТОВ «Альфа-К» - за наслідками поставки послуг із ремонту енергоакумуляторів, позивач сформував податковий кредит у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 ст. 201 ПК) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та доводячи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту, задекларованих за податковими накладними, виписаними ТОВ «РІП» та ТОВ «Альфа-К», ДПІ посилається на нікчемність правочинів поставки між цими постачальниками і позивачем. В обґрунтування цього доводу ДПІ вказує на відсутність за даними податкової звітності цих постачальників (додатки К1/1 до податкових декларацій з податку на прибуток, розрахунки комунального податку) основних засобів (складських приміщень, транспортних засобів, обладнання), виробничих потужностей, трудових ресурсів, необхідних для здійснення операцій з поставки.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції на підставі оцінки доказів, а саме: договору генерального підряду від 20.09.2010 між ДП «Миколаївський річний порт» (замовник) та ТОВ «ПДСП-10», договору про поставку матеріалів від 24.04.2011, договорів про надання послуг від 03.05.2011, від 13.05.2011, укладених між ТОВ «РІП» та ТОВ «ПДСП-10», видаткових накладних, податкових накладних, рахунків-фактур, звіту про дебетові та кредитові операції за 16.05.2011, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (ремонт акумуляторів), довідок про вартість виконаних будівельних робіт, підписаних на виконання договору генерального підряду від 20.09.2010, трудових угод між ТОВ «РІП» та фізичними особами на виконання електромонтажних робіт, товарно-транспортної накладної на перевезення СПД ОСОБА_4 металоконструкцій, вантажовідправником яких є ТОВ «РІП», а вантажоодержувачем - позивач, подорожного листа вантажного автомобіля, акту виконаних робіт (автоперевезення за маршрутом м. Одеса - м. Миколаїв), підписаним СПД ОСОБА_4 та позивачем, рахунку на оплату авто послуг, - оцінка яких відповідає нормам ст. 86 КАС України, встановив факт поставки позивачу від ТОВ «РІП» та ТОВ «Альфа-К» товарів та послуг і відповідно до встановлених обставин зробив юридично правильний висновок про правомірне декларування позивачем за наслідками господарських операцій з цими постачальниками податкового кредиту.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність цих висновків суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2012- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписЛ.В. Ланченко
підписА.О. Рибченко