Справа № 2а-1043/09/1070
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
09 жовтня 2015 року Справа № 2а-1043/09/1070
Колегія суддів Київського окружного адміністративного суду у складі:

головуючий - суддя Волков А.С., судді Скрипка І.М., Харченко С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення одноразової грошової допомоги,

в с т а н о в и л а:
У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, звільненому з військової служби, який одержав інвалідність внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби. Позивач також просив суд зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2009 № 499 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог вх. № 15934 від 04.08.2009, а.с. 62).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 1998 році був звільнений з військової служби за станом здоров`я, йому призначено пенсію за вислугу років. У червні 2007 року у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60% та ІІІ групу інвалідності. У зв`язку з цим ОСОБА_1 на підставі статті 41 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу" звертався за виплатою одноразової грошової допомоги до Київського військового комісаріату та Департаменту фінансів Міністерства оборони України, але у виплаті допомоги йому було відмовлено з посиланням на те, що він звільнений з військової служби до 1 січня 2007 року , тому на нього поширюються положення статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, що діяла на момент звільнення позивача з військової служби, якою передбачено державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і виплата страхового відшкодування в разі втрати застрахованим працездатності.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2009, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2010, позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.07.2015 скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2009 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2010, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 15.07.2015 справу прийнято до провадження Київського окружного адміністративного суду.

Під час нового судового розгляду позивач заявив, що відмовляється від позову у частині вимог про зобов`язання Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, оскільки постанова Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2009 після її апеляційного перегляду набрала законної сили 14.12.2010 і була виконана Міністерством оборони України добровільно.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, позивач наполягав на їх розгляді і задоволенні позову в цій частині, адже в разі відмови від позову в цілому та закриття провадження у справі, зважаючи на факт скасування Вищим адміністративним судом України постанови Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2009 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2010, у Міністерства оборони України виникатимуть підстави для вимоги про поворот виконання судового рішення.

Відповідач позову не визнав, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що до спірних правовідносин мають застосовуватися положення статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції , що діяла на момент звільнення позивача з військової служби у 1998 році, згідно з якою військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягали державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Згідно з Умовами державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 № 488, державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за рахунок коштів державного бюджету, яка повинна виплачувати страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Відповідач також підтвердив факт того, що на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2009 в адміністративній справі № 2а-1043/09/1070 Міністерством оборони України прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 36-місячного грошового забезпечення, визначеного на день звільнення з військової служби, у сумі 22276,80 грн. Відповідач повідомив, що 31.08.2012 Київський військовий комісаріат перерахував вказану суму на особистий рахунок позивача. Таким чином, судове рішення виконано відповідачем у повному обсязі.

Обидві сторони звернулися до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників) в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим суд, на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою від 17.09.2015 постановив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

ОСОБА_1 звільнений з військової служби за станом здоров`я у 1998 році та отримує пенсію за вислугу років.

У червні 2007 року за результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) ОСОБА_1 встановлено ступень втрати професійної працездатності у розмірі 60% з 18 червня 2007 року у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї (довідка МСЕК серії КИО 2 № 005335 від 25.06.2007, а.с. 7).

10 січня 2008 року позивачу видано посвідчення інваліда ІІІ групи.

Згідно з довідкою Київської міської дирекції Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" від 22.01.2009 № 149 ОСОБА_1 за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців протягом 1992-2009 років страхову суму не отримував.

Як убачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.07.2015, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на положення пунктів 3 та 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499. Ці обставини належить з`ясувати під час нового розгляду справи.

У зв`язку з цим під час нового розгляду справи суд зазначає наступне.

Пунктом 3 вказаного Порядку встановлено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності тощо.

Згідно з пунктом 7 згаданого Порядку керівник уповноваженого органу (начальник військомату або командир військової частини) подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

В силу статті 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України, Міністерство оборони України, згідно із статтею 22 Бюджетного кодексу України, є головним розпорядником бюджетних коштів.

В матеріалах справи відсутня копія заяви ОСОБА_1 до Київського військового комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги, однак із змісту наявного у справі листа ОСОБА_1 від 02.12.2008 (а.с. 27), адресованого Департаменту фінансів Міністерства оборони України (головному розпоряднику бюджетних коштів та органу, уповноваженому приймати рішення про виплату допомоги), убачається, що до цієї дати він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги, але йому в цьому було відмовлено.

Вдруге ОСОБА_1 звертався до Київського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги 08.09.2011 (а.с. 185), тобто, під час судового розгляду.

Суд зазначає, що метою запровадження процедури подання військовослужбовцями заяв про виплату одноразової грошової допомоги є упорядкування звернень військовослужбовців про виплату одноразової грошової допомоги до Міністерства оборони України як головного розпорядника бюджетних коштів через підпорядковані йому військові комісаріати та військові частини.

Матеріали справи містять докази того, що позивач звертався як до Київського військового комісаріату, так і до Міністерства оборони України безпосередньо.

Суд також звертає увагу на те, що розгляд справи триває з 2008 року, що очевидно не відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З цього також випливає, що з 2008 року Міністерство оборони України як головний розпорядник бюджетних коштів і орган, уповноважений приймати рішення про виплату військовослужбовцю одноразової грошової допомоги, є поінформованим про правові вимоги позивача і, як учасник судового процесу, має усі документи, що необхідні для прийняття рішення щодо виплати позивачу гарантованої законом соціальної виплати.

Як вже зазначалось, 31.08.2012 Київський військовий комісаріат на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду перерахував присуджену позивачу одноразову грошову допомогу у сумі 22276,80 грн. на рахунок позивача і, таким чином, виконав судове рішення добровільно.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правильність вирішення даної справи залежить від відповіді на запитання, які норми, з точки зору дії закону у часі, мають застосовуватися до відносин з приводу виплати військовослужбовцю одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

У зв`язку з цим суд зазначає, що в силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 (у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України) визнав конституційно допустимою можливість зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості.

Конституційний Суд України зазначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У зв`язку з цим суд зазначає, що обсяг соціальних гарантій громадян, компетенція органів державної влади, порядок і спосіб, у який вони мають діяти при вирішенні питань, що стосуються призначення громадянам соціальних виплат та допомоги визначаються законами, які є діючими на момент прийняття таких рішень.

Як вже зазначалось, у справі, що розглядалась, позивач звернувся у 2008 році звернувся до відповідача про одержання одноразової допомоги, що передбачена статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У 2008 році правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснювалось відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, що діяла на момент звернення позивача із заявою про виплату допомоги) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яким визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців.

Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, що діяла на момент звернення позивача із заявою про виплату допомоги) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінет Міністрів України постановою від 28.05.2008 № 499 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок).

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Оскільки інвалідність позивачу була встановлена після 01 січня 2007 року, суд визнав право позивача на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" й Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

Пунктом 3 вказаного Порядку встановлено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності тощо.

Згідно з пунктом 7 згаданого Порядку керівник уповноваженого органу (начальник військомату або командир військової частини) подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

В силу статті 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України, Міністерство оборони України, згідно із статтею 22 Бюджетного кодексу України, є головним розпорядником бюджетних коштів.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що позивач звертався про одержання одноразової грошової допомоги як до Київського військового комісаріату, так і до Міністерства оборони України як до органу, уповноваженому приймати рішення про виплату одноразової грошової допомоги та головного розпорядника бюджетних коштів, але відповідач незаконно відмовив позивачу у здійсненні такої виплати (як вже зазначалось, Київський військовий комісаріат перерахував позивачу одноразову грошву допомогу у сумі 22276,80 грн. лише на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду).

Це означає, що дії відповідача, що виявились у відмові здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги, є протиправними, а позов у цій частині підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позивач відмовився від позову в частині вимог про зобов`язання Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведених обставин позов є таким, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, підстави для присудження на його користь судових витрат з Державного бюджету України відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок причин, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2009 № 499.

У частині позовних вимог про зобов`язання Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 , провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Волков А.С.

Судді: Скрипка І.М.

Харченко С.В.