Справа № 815/5446/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5446/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, треті особи: Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області, ОСОБА_2 про визнання незаконними дій щодо припинення дії трудового договору, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Одеської митниці ДФС (надалі по тексту - відповідач), третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області, в якому, з урахуванням поданого уточненого позову, просить визнати незаконними дії відповідача щодо припинення дії трудового договору з ним при реорганізації Південної митниці Міндоходів шляхом її приєднання до Одеської митниці ДФС; зобовязати відповідача скасувати наказ № 758-о від 31.07.2015 року, поновити його в Одеській митниці ДФС на раніше займаній посаді (тобто продовжити дію трудового договору відповідно до чинного законодавства), виплати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Ухвалою суду від 14.09.2015 року залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

В обґрунтування вимог, позивач зазначив, що в оскаржуваному наказі відповідач послався на постанову Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 311 про реорганізацію Південної митниці Міндоходів шляхом її приєднання до Одеської митниці ДФС. При цьому, ніякого скорочення посад державних службовців під час проведення реорганізації зазначеною постановою не передбачалось. Як вказує позивач, прямою нормою Закону, а саме статтею 36 КЗпП України, визначено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40). У наказі про звільнення відповідачем не вказано про скорочення посади, яку обіймав позивач, про скорочення штатної чисельності працівників митниці або митного поста «Роздільна» саме тому, що такого скорочення не відбувалось. Більше того, раніше займана позивачем посада заступника начальника митного поста «Роздільна» Південної митниці збережена в штатному розписі Одеської митниці ДФС, з такими ж посадовими обов'язками та умовами праці, а штатні чисельності митного поста «Роздільна» та Одеської митниці ДФС навіть збільшились в порівнянні з Південною митницею Міндоходів. Окремо позивач зазначає, що через наявність у нього тривалого виробничого стажу, досвіду роботи у митних органах - 19 років, кваліфікації, двох повних вищих освіт, численних нагород та заохочень, відповідно до ст. 42 КЗпП України, він має переважне право на продовження трудового договору, навіть у разі наявності скорочення чисельності або штату працівників. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач незаконно його звільнив, порушивши при цьому трудове законодавство, ст. 43 Конституції України, заподіяв йому моральну шкоду, що відображається на його психологічному й фізичному стані, як громадянина України позбавленого права на працю та утримування родини.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав та просив суд в його задоволенні відмовити у повному обсязі з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов, в цілому зазначивши, що посадові особи Одеської митниці ДФС при винесенні спірного наказу діяли в межах наданих законом повноважень, не порушуючи прав та законних інтересів позивача.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа - ОСОБА_2 у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 з 07 червня 2013 року відповідно до наказу Південної митниці Міндоходів обіймав посаду заступника начальника митного поста «Роздільна» Південної митниці Міндоходів, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1, у якому, серед інших, зазначена Одеська митниця ДФС.

Пунктом 2 вищевказаної постанови реорганізовані територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2, в тому числі реорганізовано Південну митницю Міндоходів шляхом її приєднання до Одеської митниці ДФС.

З метою реалізації постанови кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України, наказом Міністерства доходів і зборів України від 15.10.2014 року № 16 розпочато реорганізацію Південної митниці Міндоходів шляхом її приєднання до Одеської митниці ДФС.

Механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074.

Пунктами 18, 19 вищезазначеного Порядку передбачено, що до комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу (далі - комісія) з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов'язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно органу виконавчої влади або територіальної о органу.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

16.02.2015 року комісією з реорганізації Південної митниці Міндоходів направлено попередження про наступне вивільнення заступнику начальника митного поста «Роздільна» Південної митниці Міндоходів ОСОБА_3, у якому, враховуючи утворення Одеської митниці ДФС як територіального органу Державної фіскальної служби та здійснення заходів з реорганізації Південної митниці Міндоходів шляхом приєднання до Одеської митниці ДФС відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №160 «Про утворення Державної фіскальної служби», та від 06.08.2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України, керуючись вимогами частини першої статті 49-2 КЗпП України, Положенням про Південну митницю Міндоходів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 року № 5 позивача попереджено про можливе наступне вивільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 40).

Одночасно, відповідно до Положення про Одеську митницю ДФС, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 27.04.2014 року №81, затвердженого Головою Державної фіскальної служби України штатного розпису Одеської митниці ДФС, та на підставі ч.3 ст. 49 КЗпП України, в.о. начальника Одеської митниці ДФС запропоновано позивачу для подальшого працевлаштування в Одеській митниці ДФС посади головного державного інспектора ВМО №3 митного поста «Котовськ», тимчасово на період відсутності основного працівника до дня її фактичного виходу на роботу; старшого державного інспектора ВМО № 1 митного поста «Ізмаїл», тимчасово на період відсутності основного працівника до дня її виходу на роботу.

Також у попереджені було зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України у разі відмови від переведення на запропоновану посаду в Одеській митниці ДФС особа має право за своїм розсудом, звертатися за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно.

23.03.2015 року позивач ознайомлений із вищезазначеним попередженням, 23.03.2015 року позивач зробив на попередженні запис про те, що він із запропонованими посадами не згоден.

Частиною 2 ст. 33 Закону України від 15.05.2003 року № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV встановлено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. 21.07.2015 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Південної митниці Міндоходів в результаті реорганізації.

31.07.2015 року Одеська митниця ДФС у зв'язку з утворенням Одеської митниці ДФС як територіального органу державної фіскальної служби України та реорганізацією Південної митниці Міндоходів шляхом приєднання до Одеської митниці ДФС, відповідно до Положення про Одеську митницю ДФС, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 27.04.2014 року № 81, затвердженого головою Державної фіскальної служби України штатного розпису Одеської митниці ДФС, та на підставі ч. 3 ст. 49 Кодексу законів про працю України, запропонували позивачу для подальшого працевлаштування в Одеській митниці ДФС посади згідно зі Списком посад, які пропонуються посадовим особам Південної митниці Міндоходів для подальшого працевлаштування в Одеській митниці ДФС.

31.07.2015 року ОСОБА_1 ознайомлений із вищезазначеним пропонуванням посад, 31.07.2015 року позивач зробив запис про те, що він із запропонованими посадами не згоден (а.с. 41-42).

Пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю (КЗпП) України від 10.12.1971 року передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У зв'язку з реорганізацією Південної митниці Міндоходів шляхом приєднання до Одеської митниці ДФС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби України та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», на підставі передавального акту Південної митниці Міндоходів () у зв'язку з реорганізацією шляхом приєднання до Одеської митниці ДФС () від 20.07.2015 року, наказом Одеської митниці ДФС від 31.07.2015 року № 758-о ОСОБА_1 05.08.2015 року звільнено із займаної посади заступника начальника митного поста «Роздільна» Південної митниці Міндоходів у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 43).

Вважаючи своє звільнення з займаної посади незаконним та безпідставним, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд погоджується з підставами звільнення позивача з займаної посади та вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Суд звертає увагу на те, що ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника під переведення на іншу роботу па тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звергається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до пункту 33 Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України у зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році (ухвала судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 01.17.1997 року), при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в звязку із змінами в організації виробництва і праці, суд виходить з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи - інша наявна робота.

Отже, положення ст. 49-2 КЗпП України не передбачають обов'язку власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації запропонувати працівникові саме рівнозначну посаду.

Згідно з нормами ст. 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю.

Статтею 2 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» визначено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Відповідно до Класифікатора професій (ДК 003:2010), який затверджений наказом Державного комітету України в питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.07.2010 року №327 професія - здатність виконувати подібні роботи, які вимагають від особи певної кваліфікації. Кваліфікація визначається рівнем освіти та спеціалізацією. У дипломі чи іншому документі про професійну підготовку (посвідченні, сертифікаті тощо) кваліфікація визначається через назву професії (інженер-радіолог, економіст, токар, секретар-стенографіст тощо).

Спеціальність - сукупність набутих шляхом спеціальної підготовки та досвіду роботи знань, умінь і навиків. Необхідних для виконання певного виду трудової діяльності в межах даної професії (пункт 1.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011 року № 561).

З огляду на професію та спеціальність ОСОБА_1, останній був попереджений про можливе наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією та зміною істотних умов праці та одночасно йому були запропоновані посади в Одеській митниці ДФС, які відповідають його професії та спеціальності.

Статтею 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а також визначені категорії працівників, яким надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Судом прийнята до уваги порівняльна таблиця характеристик ОСОБА_1 та ОСОБА_2, разом з тим, суд не бере до уваги твердження позивача відносно того, що раніше займана ним посада була збережена в штатному розписі Одеської митниці ДФС з такими ж посадовими обовязками та умовами праці та він мав переважне право на продовження трудового договору, оскільки як судом достовірно встановлено, на момент звільнення позивача, посада заступника начальника митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС не була вакантною, оскільки наказом Одеської митниці ДФС від 29.01.2015 року № 98-о на зазначену посаду призначено ОСОБА_2 з 29.01.2015 року (а.с. 44).

При цьому, суд погоджується з твердженнями представника відповідача відносно того, що лише начальник митниці в порядку, визначеному законодавством, приймає рішення щодо призначення або переведення працівників митниці на посади в митниці, виходячи з їх кваліфікації та продуктивності праці, дотримання трудової дисципліни, досвіду роботи в митниці та в даному випадку, перевага в призначенні на керівну посаду надана працівнику з більшим досвідом та стажем роботи на керівних посадах в митниці ОСОБА_2, що підтверджується порівняльною таблицею характеристик ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Посилання позивача на те, що на момент звільнення він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки його безперервний стаж роботи в органах митної служби складав 19 років суперечить змісту статті 42 КЗпП України, оскільки у відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України перевага на залишення на роботі працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації надасться при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Також суд вважає необхідним зазначити, що у Концепції ротації кадрів на окремих посадах державних службовців, яка затверджена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.03.2002 року № 144-р, зазначено, що з метою підготовки фахівців широкого профілю і керівників державних органів, у тому числі вищої управлінської ланки, необхідно запровадити ротацію - періодичне переміщення працівників як по вертикалі, так і по горизонталі. Ротація кадрів повинна стати невід'ємною складовою системи роботи з кадрами у сфері державної служби, ефективним засобом формування дієвого кадровою резерву. Періодична ротація кадрів також сприятиме запобіганню проявам корупції серед державних службовців, особливо на посадах, які за характером виконуваної роботи і наданих повноважень повязані з підвищеним ризиком корупції.

Основними завданнями ротації кадрів є: удосконалення кадрового потенціалу з метою

створення професійного, дієздатного державного апарату; створення підготовленого кадрового резерву для заміщення посад державних службовців, особливо там, де місцеві джерела кадрового поповнення обмежені; забезпечення планомірності службової кар'єри для

перспективної молоді, формування нового типу управлінців; профілактика та запобігання проявам корупції, іншим правопорушенням серед державних службовців; забезпечення результативної та стабільної діяльності органів виконавчої влади, зниження рівня плинності кадрів.

Ротація кадрів державних службовців повинна здійснюватися відповідно до законодавства шляхом переміщення по службі в одному державному органі, переведення до іншого державного органу чи в іншу місцевість за згодою працівника.

Стратегія реформування системи державної служби в Україні, яка затверджена Указом Президента України від 14.04.2000 року №599/2000 передбачає, що потрібно активізувати роботу щодо запобігання проявам корупції та іншим правопорушенням, запровадити періодичну ротацію кадрів на окремих посадах, а також спеціальні перевірки щодо осіб (за їх згодою), яких пропонують на відповідальні посади.

Згідно з підпунктом 2 пункту 5, підпунктом 10 пункту 10 Положення про Одеську митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС України від 27.08.2014 року №81 митниця з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів у митниці. Начальник митниці призначає на посаду та звільняє з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців митниці, якщо інше не передбачено законом.

На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи докази, які є у справі їх достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача зі служби, відповідач - Одеська митниця ДФС діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Отже підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.

Статтею 236 КЗпП України встановлений обов'язок, роботодавця щодо виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням працівника за період з часу звільнення до дати фактичного поновлення працівника па роботі.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної школи працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваного наказу відповідача щодо звільнення ОСОБА_1, похідні позовні вимоги позивача щодо поновлення його на раніше займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволенню також не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, керуючись внутрішнім переконанням, суд вважає, що звільнення позивача із займаної посади, з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 с. 40 Кодексу законів про працю України вчинено відповідачем у відповідності до законодавства України, в межах повноважень Одеської митниці ДФС, при цьому права, свободи чи законні інтереси позивача порушено не було, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, треті особи: Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області, ОСОБА_2 про визнання незаконними дій щодо припинення дії трудового договору, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 07 жовтня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 12 жовтня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, треті особи: Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області, ОСОБА_2 про визнання незаконними дій щодо припинення дії трудового договору, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

12 жовтня 2015 року.