Справа № 22-а/0690/5852/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/5852/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Кочетова Л.Г., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області (далі Пенсійний фонд) на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, згідно якої: дії Пенсійного фонду визнані неправомірними та зобовязано відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченої ч.2 ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі закон № 796-Х11), із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати з урахуванням фактично виплачених коштів по доплаті до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення за період з 26.11.2008 року по 31.10.2009 року. Апелянт зазначає, що суд не врахував ту обставину, що кошти Пенсійного фонду не включаються до коштів Державного бюджету України з якого фінансуються видатки, передбачені Законом № 796-Х11, Пенсійний фонд не є належним відповідачем у справі та, що Пенсійний фонд діяв відповідно до положень постанов КМУ від 26.07.1996 року № 836

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком (а.с.6), проживає в зоні гарантованого добровільного відселення (смт. Лугини Житомирської області, а.с.5) і отримує доплату до пенсії згідно ст. 39 закону № 796-Х11 у розмірі 10 грн. 50 коп. (а.с.8), що не відповідає розміру, передбаченому положеннями вище вказаного закону дві мінімальні заробітні плати.

Суд першої інстанції повно та обєктивно зясував обставини справи та, з урахуванням положень ст. 39 Закону № 796-Х11, положення якого мають пріоритетне значення над положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 про неправомірність дій відповідача та зобовязав Пенсійний фонд нарахувати та виплатити позивачці недоплачені кошти у межах строку звернення до суду.

Статтею 71 закону України „Про Державний бюджет України на 2009 рік надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбаченими за відповідними бюджетними програмами. Проте, на виконання положень вказаної статті закону Кабінетом Міністрів України на 2009 бюджетний рік рішення з цього питання прийняте не було.

А відтак, доводи апелянта про неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Безпідставними визнаються і доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, яких не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 39 Закону № 796-Х11, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду, оскільки судом не ухвалене рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2010 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді