Справа № 804/4132/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р.справа № 804/4132/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 р. у справі №804/4132/15 за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 березня 2015 року звернулась до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, згідно з яким просить:

- визнати прийняте відповідачем рішення №533 від 02 лютого 2015 року таким, що порушує право згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивача на приватизацію займаної квартири;

- скасувати рішення №533 від 02 лютого 2015 року;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та вжити заходів передбачених цим Законом, щодо приватизації квартири, яку позивач займає на підставі ордера №171 від 25.09.2000 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане рішення, яким йому відмовлено в оформленні передачі в приватну власність квартири, повинно бути скасовано, оскільки посилання відповідача на закритість військового містечка є безпідставним та необґрунтованим.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення відповідача від 02 лютого 2015 року №533; зобов'язав відповідача повторно розглянути та прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_1 від 26 січня 2015 року згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В решті позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що тривале невирішення питання щодо приватизації житла з посиланням на не визначеність статусу військового містечка є протиправним. Крім того, загальновідомим є факт того, що певна кількість мешканців смт Гвардійське отримало у власність від Гвардійською КЕЧ квартири шляхом приватизації, смт Гвардійське не є режимним об'єктом, у ньому розташовані об'єкти культурно-побутового характеру, офісні приміщення, склади, торгівельні бази, що не мають прямого або опорядкованого відношення до військової сфери.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що зі змісту заявлених позивачем в позові вимог, останній фактично оскаржує рішення відповідача, як органу приватизації, про відмову у приватизації квартири, отже вказаний спір не має ознак визначених чинним КАС України, оскільки він є приватно - правовим спором та стосується права власності..

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 вересня 2000 року Гвардійською КЕЧ району видано ордер №171 п/п-ку ОСОБА_5 із родиною - жінка ОСОБА_1, син ОСОБА_2, син ОСОБА_6 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с.13).

16 квітня 2004 року керівником гарнізону дозволено переоформити лицевий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 замість основного квартиронаймача ОСОБА_5 на його сина ОСОБА_2, встановивши склад сім'ї - ОСОБА_2, ОСОБА_1. При цьому ОСОБА_5 та його сина ОСОБА_6 із квартири виписано у зв'язку із вибуттям до нового місця проживання у м. Павлоград.

25 серпня 2010 року керівником гарнізону дозволено переоформити лицевий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 замість основного квартиронаймача ОСОБА_2 у складі сім'ї: ОСОБА_1 (основний квартиронаймач), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (невістка), ОСОБА_4 (онук) (а.с.14).

26 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська із заявою про приватизацію вищевказаної квартири відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та наказу Міністерства оборони №1 від 03 січня 1993 року (а.с.15).

Рішенням прийнятим відповідачем №533 від 02 лютого 2015 року відмовлено в оформлені передачі в приватну власність квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16).

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що жодним нормативним актом МО України не затверджено переліку закритих воєнних містечок, державний житловий фонд яких заборонено передавати у приватну власність, до якого входило б і смт. Гвардійське.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, вказана норма права передбачає два критерії для відмежування справ адміністративної юрисдикції від справ іншої юрисдикції і це є: суб'єктний та предметний склад.

Предметний склад обумовлений тим, що справа адміністративної юрисдикції повинна містити в собі публічно-правовий спір.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є те, що вона повинна містити у собі публічно-правовий спір.

В цьому випадку, між сторонами виник спір, предметом оскарження якого є протиправність рішення КЕВ м. Дніпропетровська щодо відмови в передачі в приватну власність квартири.

Відповідно до ст.9 ЖК України право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, належить до житлових прав громадян.

Отже, спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту житлових прав, які позивач вважає порушеними.

За таких обставин, вказаний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки приписами пункту 1 частині 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлює правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

При цьому, згідно із п.10 ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Отже, позивач не позбавлений можливості порушити питання про визнання неправомірним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, під час вирішення справи у порядку цивільного судочинства.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться і в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014р. реєстраційний №42202901), який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів, отже судом першої інстанції при розгляді цієї справи було допущено порушення норм процесуального права, а саме розглянуто спір в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи те, що цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити, роз'яснивши позивачу його право на звернення до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 157, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 р. у справі №804/4132/15 - скасувати та провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко