Справа № 815/4942/15
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року 09 год. 40хв. м. Одеса Справа № 815/4942/15

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванова Е.А.,

секретар Сакара М.М.

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПГ «Майстер» до Одеської митниці ДФС про визнання неправомірними дій,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІПГ «Майстер» (далі - ТОВ «ІПГ «Майстер», позивач) звернулося до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби (далі Одеська митниця ДФС, відповідач), в якому просить суд визнати неправомірними дії Одеської митниці ДФС з митного оформлення та визнання митної вартості товарів за МД №500060804/2015/000596 від 29.04.2015 року визначеної за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 29.04.2015 року позивачем подано електронну митну декларацію за №500060804/2015/000596 з метою митного оформлення вантажу (мішки паперові з плівкою виробництва SC CARTNORD SRL, Молдова). Митна вартість товару у ЄМД самостійно визначена не за основним методом (за ціною контракту), а за другорядним методом (зі ціною договору щодо ідентичних товарів). До МД надана декларація митної вартості, згідно п. 7 та п. 8 якої в обґрунтування обраного методу визначення митної вартості товару зазначена МД №500060804/2015/000468 від 06.04.2014 року. Жодних невідповідностей та зауважень до документів, помилок у МД митницею не виявлено, митне оформлення завершено, про що направлено електронне повідомлення митниці від 29.04.2015 року, товар випущений у вільний обіг. Проте позивач вважає, що митницею неправомірно прийнята задекларована позивачем вартість ідентичних товарів, оскільки є скоригованою без правових підстав для такого коригування, адже не базується на прийнятій митницею вартості ідентичних товарів за ціною контракту згідно розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Мінфіну України №599 від 24.05.2012 року, у графі 7 «Скорочено наводиться обґрунтування причин, з яких не застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Графа заповнюється у разі визначення митної вартості товарів другорядними методами.»; розмитнення відбувалось за ціною, визначеною за прийнятою митницею вартості товарів по МД №500060804/2015/000468 від 06.04.2015 року, яка визначена за ціною щодо ідентичних товарів, тобто не може братись за основу під час визначення ціни митної вартості товару за МД №500060804/2015/000596 від 29.04.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та надав до суду заперечення у письмову вигляді, які мотивовані тим, що 29.04.2015 року декларантом ТОВ «Майстер» до митного оформлення товару до Одеської митниці ДФС подано МД №500060804/2015/000468. Відповідно до вказаної МД позивачем сплачено до Державного бюджету України відповідні митні платежі. Та зазначає, що вказана декларація прийнята митницею, за нею здійснено митне оформлення товару позивача, вказані товари випущено у вільний обіг. Вказана декларація не змінювалась та не визнавалась недійсною. Будь яких рішень про коригування митної вартості товару, заявленого цією декларацією, митницею не здійснювалося, а відтак відсутні правові підстави вважати, що митницею допущено будь-яку протиправну бездіяльність. З огляду на викладене, оскільки декларантом самостійно застосовано у наданій до митного органу митній декларації митну вартість товару, вважає позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці ДФС щодо неналежного контролю митної вартості під час митного оформлення МД від 29.04.2015 року №500060804/2015/000596 безпідставними та незаконними, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

29.04.2015р. декларантом - товариством з обмеженою відповідальністю "ІПГ Майстер" подано до Південної митниці Міндоходів митну декларацію МД №500060804/2015/000596 з метою митного оформлення товару (мішки паперові з плівкою виробництва SC CARTNORD SRL, Молдова).

Митну вартість товару у вказаній декларації визначено самостійно декларантом за другорядним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору щодо ідентичних товарів. Відповідно до МД №500060804/2015/000596 позивачем сплачено до Державного бюджету України відповідні митні платежі.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявления за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, зокрема, відомості про товари: фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення.

Частиною 8 ст.264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до пункту 3.3 розділу І "Загальні положення" «Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №651 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 р. за N 1372/21684 графи A, C, D/J, E/J, F, G, I МД паперового примірника МД та її електронної копії або електронної МД заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи МД заповнюються Декларантом.

Графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначений митної вартості, про митну вартість товару (графи 12, 42, 43, 45) були заповнені декларантом.

У відповідності до положень ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також, відповідно до ч.1 ст.51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

- заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

- подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

В свою чергу слід зазначити, що відповідно до приписів частини першої ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною 6 ст.54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 7 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

На виконання вищевказаних приписів чинного митного законодавства України, МД №500060804/2015/000596 прийнято митницею та за нею здійснено митне оформлення товару позивача, вказані товари випущено у вільний обіг.

А отже, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (ст. 54 Митного кодексу України) не знайшов обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, що в свою чергу слугувало би підставою для відмови у митному оформленні товарів.

Частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду України (постанови від 25.04.2014р. у справі № 21-29а14, від 25.11.2014 у справі №21-338а14), яка полягає в наступному.

Згідно зі змістом статті 260 Митного кодексу України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу, яким також встановлюються методи визначення митної вартості зазначених товарів та умови їх застосування.

Згідно зі статтею 262 Митного кодексу України, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Статтею 249 Митного кодексу України передбачено, що митні органи самостійно визначають митну вартість на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари лише за відсутності підтверджувальних документів, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості.

Згідно з частиною восьмою статті 264 Митного кодексу України, декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду.

Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, який полягає в тому, що декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам Митного кодексу України, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надміру сплаченими немає.

Аналогічних висновків дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 20.05.2015 ркоу у псраві №К/80015982/15 за позовом ТОВ «Майстер» до Південної митниці Міндоходів, ГУ ДКСУ в Одеській області про визнання протиправними та скасування карток відмови, визнання протиправною бездіяльності та стягнення надмірно сплачених коштів, у якій зазначив, що ТОВ «Майстер» самостійно обрано метод визначення митної вартості твоару за ціною договору щодо ідентичних товарів, що свідчить про відсутність порушення прав та інтересів зі сторони Південної митниці.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що митний орган під час здійснення митного оформлення за МД №500060804/2015/000596 від 29.04.2015р., прийшов до обґрунтованого висновку, що митна вартість товарів і метод її визначення заявлений товариством з обмеженою відповідальністю "ІПГ "Майстер" митному органу під час переміщення товарів через митний кордон України повністю відповідав приписам митного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю ІПГ Майстер є безпідставними та не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 158, 163, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПГ «Майстер» до Одеської митниці ДФС про визнання неправомірними дій з митного оформлення та визнання митної вартості товарів за МД №500060804/2015/000596 від 29.04.2015р. відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 09 жовтня 2015 року.

Суддя Е.А.Іванов

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПГ «Майстер» до Одеської митниці ДФС про визнання неправомірними дій з митного оформлення та визнання митної вартості товарів за МД №500060804/2015/000596 від 29.04.2015р. відмовити повністю.

09 жовтня 2015 року.