Справа № 826/13454/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 жовтня 2015 року № 826/13454/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАДЕВЕ» до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.04.2015 р., -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось ТОВ «КАДЕВЕ» з позовом до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі - ДПІ) про визнання скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.04.2015 р., відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 315 401 грн. за основним платежем та на 78 850 грн. за штрафними санкціями.

Позивач зазначає, що висновки ДПІ, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення, ґрунтуються на начебто неможливості виконання контрагентом (ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій») операцій з надання позивачу логістичних послуг.

Між тим, як наполягає позивач, спірні операції фактично виконані та належним чином оформлені відповідними первинними документами.

Позивач звертає також звертає увагу, що замовлення вказаних послуг було здійснено у зв'язку з необхідністю організації позивачем поставок продуктів харчування у торгівельні мережі, виконання яких, як зазначає позивач, також документально підтверджується, що в сукупності свідчить, що операції фактично виконані та наявні документальні підтвердження їх виконання у зв'язку з чим позивач мав всі підстави для формування спірних сум податкових вигод.

З урахуванням наведеного та наявних, на думку позивача, порушень у зв'язку з призначенням та проведенням перевірки, позивач просить задовольнити позов, скасувавши спірне рішення.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «КАДЕВЕ» (код з ЄДР 38076851; адреса: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 67) з питань дотримання податкового законодавства з ПДВ за листопад та грудень 2014 року, за результатами якої складено акт від 06.04.2015 р. № 173/26-57-22-05-10/38076851 (далі - Акт перевірки).

Перевірка проведена на підставі наказу від 23.03.2015 р. № 640, який прийнятий на підставі п.п. 75.1.2. п.75.1 ст. 75, п. 79.1., п. 79.2 ст. 79 ПК України. З Акту перевірки вбачається, що копія наказу та повідомлення на проведення перевірки вручені директору підприємства 23.03.2015 р., що не спростовується позивачем.

Перевіркою встановлено, що підприємство зареєстровано у статусі юридичної особи 19.01.2012 р., взято на податковий облік 19.01.2012 р., є платником ПДВ з 06.04.2012 р.

Штатна чисельність працівників згідно звітності за вересень 2015 р. - 15 осіб.

Перевіркою встановлено, що в листопаді 2014 року одним з постачальників позивача було ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» (ТОВ «АПБС») на суму ПДВ 70 322,89 грн.

При цьому, податковим органом зазначається, що до перевірки надано договір між ПП «КАДЕВЕ» (замовник) та ТОВ «АПБС» (виконавець) від 01.11.2014 р. № 01/11/14-2, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по організації робіт з логістичних послуг. Виконавець зобов'язується зберігати товар, складати заявки на навантаження товару, заповнювати необхідні документи, підготовлювати вантаж до перевезення, розвантажувати та перевантажувати товар, сортувати, пакувати та маркувати товар. Обов'язком замовника (позивача) є надання виконавцю необхідної та достовірної інформації для виконання робіт за договором. Строк дії договору - до 01.11.2015 р.

Саме на вищевказаний договір посилається позивач у поясненнях від 10.03.2015 р., у запереченнях від 10.04.2015 р. на акт перевірки, які надавалися позивачем на адресу ДПІ, та до яких надавалась копія вищезгаданого договору.

За договором, як зазначено в Акті перевірки, складено акти надання послуг від 25.11.2014 р., 28.11.2014 р., 30.11.2014 р. на загальну суму 421 937,36 грн. з ПДВ, ПДВ - 70 322,89 грн. Крім того, на вказані вище дати оформлено також податкові накладні №№ 182, 183, 180, 181, 212, 230 на вищевказану загальну суму. Номенклатура поставки - «логістичні послуги».

ДПІ зазначає, що суми ПДВ за вищезгаданими податковими накладними відсутні у додатку № 5 до декларації позивача за листопад 2014 р., суму ПДВ не включено до складу податкового кредиту за листопад 2014 р. та відповідно, як зазначає ДПІ, не задекларовано взаємовідносини з ТОВ «АПБС».

Надалі зазначається ДПІ, що відповідно до декларації з ПДВ за грудень 2014 року, ПП «КАДЕВЕ» задекларовано податковий кредит з ПДВ з сумі 2 451 235 грн., з урахуванням ПДВ, сплачений митним органам та коригування податкового кредиту. Перевіркою визначення податкового кредиту за грудень 2014 року встановлено його завищення у сумі 315 401,25 грн.

Згідно з Актом перевірки та даних обліку, у грудні 2014 року позивачем включено до податкового кредиту ПДВ у сумі 70 322,89 грн. за податковими накладними, виданими у листопаді 2014 р., та ПДВ у сумі 245 078,36 грн. за податковими накладними, виданими ТОВ «АПБС» у грудні 2014 року.

Так, ДПІ зазначає про взаємовідносини позивача із вищезгаданим контрагентом у грудні 2014 року за тим же договором від 01.11.2014 р. № 01/11/14-2 на суму ПДВ 245 078,36 грн. Перевіркою встановлено, що в період з 03.12.2014 р. по 29.12.2014 р. контрагентом на адресу позивача сформовано акти надання послуг та 23 податкові накладні на загальну суму 1 225 391,64 грн. з ПДВ - 245 078,306 грн. Номенклатура поставки - «логістичні послуги».

За договором від 01.11.2014 р. проведено оплату.

Між тим, відносно контрагента встановлено, що ТОВ «АПБС» (код з ЄДР 39165182) зареєстровано платником ПДВ з 18.07.2014 р. Відповідно до звітних документів кількість працюючих - 5 осіб, включаючи керівництво.

ДПІ зазначає в Акті перевірки, що виходячи з інформації ЄРПН стосовно реєстрації податкових накладних, не встановлено реєстрації податкових накладних з проведення логістичних послуг, натомість встановлено реалізацію різноманітних та неоднорідних послуг, наприклад, рекламні послуги та послуги з інвентаризації, а також реалізацію товарів технічного призначення, що враховуючи обмеженість трудових ресурсів унеможливлює проведення послуг з логістики, послуг з навантаження, перевантаження товарів, їх маркування та інших на виконання вищезгаданого договору.

Відносно наведеного на стор. 7 Акту перевірки наведено таблицю обсягів реалізації контрагентом товарів/робіт/послуг іншим особам за листопад та грудень 2014 року у загальному розмірі 3 259 214,20 грн. з ПДВ 543 202,37 грн. (крім обсягів реалізації позивачу). Номенклатура поставок: рекламні послуги з метою розповсюдження рекламної інформації про товари клієнта - телевізори в мережі інтернет; послуги, пов'язані з розробкою комунікаційної і творчої стратегії для клієнта; комплекс послуг у сфері зв'язків з громадськістю, які необхідні для ведення прес-офісу; поставка барабану для намотування рукав, вентилятору, кабелю силового, глушника; послуги зі створення ТФ промо-роликів; надання інформаційно-консультативних послуг методом обробки дзвінків; послуги з планування та проведення рекламних компаній продукції клієнта; послуги з інвентаризації товарних запасів на складах.

Таким чином, як зазначає ДПІ, можливо зробити висновок щодо проведення ТОВ «АПБС» фінансово-господарської діяльності з надання різноманітних, не пов'язаних між собою послуг та інше, що не має ніякого відношення до послуг з логістики, послуг навантаження/перевантаження товарів, їх маркування.

Виходячи по суті з того, що операції фактично не виконувались контрагентом, а мало місце лише документальне оформлення таких операцій, ДПІ приходить до висновку про порушення позивачем вимог п. 201.10, п. 198.6. ПК України, що призвело до заниження податку до сплати у розмірі 315 401 грн.

На підставі зазначених вище висновків Акту перевірки прийнято оскаржуване рішення. Заперечення на Акт перевірки та скарги на податкове повідомлення-рішення, подані в процедурі адміністративного оскарження, залишені без задоволення.

Вирішуючи у взаємозв'язку з наведеним спір по суті та проаналізувавши положення ПК України (в редакції на час формування показників обліку), а саме:

- п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п.п. 14.1.203 п.14.1 ст. 14 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг),

- (щодо ПДВ) п.п. 14.1.178 п.14.1 ст. 14 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 198.1 ст.198 ПК України (щодо обставин, наявність яких зумовлює виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2 ст.198 (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3 ст.198 (щодо порядку визначення податкового кредиту), п. 201.1 ст.201 (щодо обов'язку видати податкову накладну та обставин, які зумовлюють її видачу), п. 201.4 ст.201 (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6 ст.201 (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7 ст.201 (щодо видачі п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс); п. 201.8 ст.201 (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6 ст.198 (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

- а також п.п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей), а також положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення фактично вчинених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

Водночас, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; (4) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (5) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою, (6) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності - п/п. 14.1.231. ПК України).

При цьому, суть останнього, слід розуміти так, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета. Податкова економія при цьому діловою метою не визнається. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною суттю операцій.

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність фактичного здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкових вигод.

В даному випадку, дослідивши та оцінивши відповідно до положень ст. 86 КАС України наявні у справі докази, виходячи з положень ч. 1 ст. 138 КАС України та з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, суд приходить до висновку про недоведеність фактичного виконання спірних операцій контрагентом позивача, про юридичну дефектність первинних документів та податкових накладних, а отже і про відсутність правових підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Відносно юридичної значимості первинних документів (актів) та, в контексті застосування у зв'язку з цим приписів законодавства з питань бухгалтерського обліку, суд вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 07.07.2011 р. (№ К-25801/08).

Зокрема, виходячи з правової позиції ВАС України, первинні документи, які мають узагальнений характер, неконкретні за змістом, не можуть враховуватися при формуванні відповідних податкових вигод.

В даному випадку всі акти виконаних робіт, всі податкові накладні, як вже зазначалося, містять загальне визнання номенклатури поставки - «Логістичні послуги».

Жоден акт, жодна податкова накладна, жоден із наданих рахунків на оплату робіт/послуг та видаткові накладні не містять деталізації по структурі обумовлених до виконання послуг, не містить визначення виду, характеру робіт/послуг, місць виконання, обсягу робіт/послуг, періоду/графіку надання послуг, а також найменування та кількості товару, відносно якого обумовлювалось надання послуг.

Вказані акти та податкові не містять жодного посилання на певні замовлення, в яких би деталізувались замовлені послуги, у зв'язку з чим було б можливим співставити відомості щодо замовлених та наданих послуг (виконаних робіт).

Тобто, вказані акти по суті не містять визначення змісту операцій, наявність відомостей щодо чого у первинних документах обумовлена вимогами статей 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та характером обумовлених операцій.

З наведеного у сукупності вбачається, що вказані акти не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та, відповідно, не можуть вважатися юридично значимими первинними документами для цілей підтвердження фактичного виконання спірних операцій та бути підставою для формування бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку, а відтак і спірних сум податкових вигод.

Слід додати, що на запити ДПІ, які надсилалися позивачу до початку проведення перевірки, так і під час перевірки, позивачем не надавалося замовлень щодо надання послуг з їх деталізацією, хоча всі документи, які підтверджують дані податкової звітності позивача, документи, які пов'язані з нарахуванням та сплатою податків, вимагалися від останнього згідно повідомлення про перевірку від 23.03.2015 р. № 63/10/26-57-22-05, разом з яким позивачу вручалась копія наказу про проведення перевірки.

Що стосується копій заявок, які надані під час розгляду справи, суд зазначає, що вказані заявки не містять посилання на договір від 01.11.2014 р., ціни за одиницю послуги (як власне і договір від 01.11.2014 р.), загальної вартості обумовлених робіт/послуг, що давало б можливість співставити їх із первинними документами, а також не містять визначення - що саме повинен був здійснювати виконавець із товаром (зокрема, - яким чином сортувати, яким чином маркувати, де завантажувати, де розвантажувати), у зв'язку з чим та враховуючи те, що вказані замовлення, які надані під час розгляду справи у суді, не містять визначення прізвищ осіб, які їх підписали, та відповідно, не містять відомостей, щодо наявних у таких осіб повноважень на підписання такого роду документів, ці заявки не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей підтвердження замовлення та виконання послуг за договором від 01.11.2014 р.

Крім того, з наявних пояснень позивача від 10.03.2015 р. № 03/15, № 02/15, які надавались до ДПІ, вбачається, що товар, який поставлявся позивачем торговим мережам, зберігався іншою особою, ніж контрагент. В іншому випадку приміщення орендувалися безпосередньо позивачем, хоча за умовами договору саме на контрагента покладалися обов'язки із зберігання товару, що у свою чергу вказує на недоведеність виконання спірних операцій також і в частині зберігання товару контрагентом.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи не надано доказів виконання обумовлених робіт замість контрагента іншими особами в порядку субпідряду. Більш того, із змісту договору від 01.11.2014 р. вбачається особистий обов'язок виконавця виконувати умови договору.

У взаємозв'язку з вищевикладеним суд також враховує, що на підтвердження реальності операцій під час розгляду справи так і не надано доказів наявності у контрагента позивача обладнання, приладів та інструментів, необхідних для розвантаження та перевантаження товару, його сортування та маркування, хоча обізнаність позивача відносно наявності у контрагента відповідних ресурсів зумовлюється звичайною діловою практикою, характером і специфікою угоди (обумовлених операцій).

Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентами позивача.

В даному випадку, як приходить до висновку суд, за спірними операціями з контрагентом лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Наведене, у свою чергу, вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів, які не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку та задекларованих позивачем податкових вигод.

При цьому, суд враховує, що наявність оплати за спірними операціями сама по собі також не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного у сукупності, не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю підприємств - учасників спірних операцій.

Саме по собі постачання позивачем власними силами (орендованими засобами) продуктів на користь торгових мереж, не є свідченням виконання саме контрагентом позивача логістичних послуг у зв'язку з організацією вказаних поставок, за відносинами з яким (контрагентом) позивачем і сформовано спірні суми податкових вигод.

Таким чином, під час розгляду справи не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій та свідчить про необґрунтованість отриманої позивачем податкової вигоди.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків Акту перевірки щодо оцінки обставин взаємовідносин позивача із зазначеним контрагентом та відносно безпідставності формування спірних сум податкових вигод.

Наведені позивачем доводи та надані ними пояснення та матеріали, які відповідно досліджені та оцінені судом, не спростовуються наведеного та не доводять зворотного.

Що стосується доводів позивача відносно того, що в Акті перевірки та наказі про проведення перевірки зазначено його організаційно-правову форму господарювання як ПП, а не ТОВ, слід зазначити, що за всім змістом Акту перевірки та наказу про проведення перевірки відносно платника податків зазначено код з ЄДР, який належить позивачу - ТОВ «КАДЕВЕ», тобто наказ та всі висновки Акту перевірки сформовано відносно ТОВ «КАДЕВЕ». Описка у зазначенні організаційно-правової форми як ПП, не спростовує висновків Акту перевірки, вчинення порушень та не звільняє позивача від відповідальності за порушення податкового законодавства.

Відносно доводів позивача щодо порушень у зв'язку з призначенням та проведенням перевірки, слід зазначити, що копія наказу та повідомлення про проведення перевірки вручені позивачу перед початком проведення перевірки, тобто дотримані передумови для початку проведення перевірки. В матеріалах справи відсутні відомості щодо заперечень позивача відносно проведення перевірки, відомості щодо оскарження наказу про проведення перевірки. Позивач фактично взаємодіяв з податковим органом під час перевірки, а відтак, враховуючи наведене у сукупності, у суду відсутні підстави для висновку, що наведені позивачем доводи є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке, як приходить до висновку суд, є законним та обґрунтованим, вірним по суті, а отже, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

При цьому, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити та беручи до уваги, що позивачем при зверненні з позовом сплачено лише 487,20 грн. (10 відсотків максимального розміру ставки судового збору), суд зазначає, що відповідно до положень абз. 2 п/п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (виходячи з редакції Закону на час звернення до суду), ст. 87 КАС України з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору. Так, враховуючи розмір вимог за оскаржуваним рішенням (394 251 грн.) та виходячи з положень зазначеного закону, розмір судового збору, що підлягає сплаті, складає 4 872,00 грн. (максимальний розмір ставки судового збору). Враховуючи сплачену позивачем суму та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову підлягає стягненню з позивача решта суми судового збору у розмірі 4 384,80 грн., який на підставі ст. 9 вказаного Закону підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «КАДЕВЕ» відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КАДЕВЕ» (код з ЄДР 38076851; адреса: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 67) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4 384,80 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 4007, код бюджетної класифікації 22030001; код ЄДР суду 34414689).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов