Справа № 22-а/0690/1887/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/1887/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді ГансецькоїІ.А.

суддів: Микитюк О.Ю., Євстаф'євої Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира про стягнення коштів,-

встановила:

Позивач звернулась до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира, просила визнати неправомірними дії відповідача та стягнути з нього недоплачені кошти, виплата яких передбачена ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.12.2008 по 30.09.2009 року.

Постановою Лугинського районного суду від 01.12.2009 року позов задоволено частково. Визнано дії відповідача неправомірними, стягнуто з УПСЗН Богунської районної ради м.Житомира на користь позивача доплату до заробітної плати відповідно до ст.39 зазначеного Закону за період з 01.12.2008 по 30.09.2009 р. в сумі 10015,23 грн.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира просить скасувати постанову і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апелянт посилається на те, що статтею 63 Закону України"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов»язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, яка постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення.

Частиною 1 ст.39 цього Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення доплати, розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались. Водночас, розміри доплати були сталими і здійснювались на підставі Постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме ст. 39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік від 16.05.2008року № 279-УІ дію ч.2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2008 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зупинення дії положень ст. 39 Закону України № 796-ХІІ, передбачене пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до 4.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Разом з тим, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення недоплачених коштів, помилково виходив з того, що стягнення у визначеній позивачем грошовій сумі підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування коштів замість органу, якому надані такі повноваження.

За наведених обставин, колегія судців приходить до висновку, що постанова ухвалена із порушенням норм процесуального права, а тому її належить скасувати і ухвалити нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212 КАС України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира задовольнити частково.

Скасувати постанову Лугинського районного суду від 01.12.2009 року в частині стягнення з УПСЗН Богунської районної ради м.Житомира на користь позивача доплати до заробітної плати відповідно до ст.39 зазначеного Закону за період з 01.12.2008 по 30.09.2009 р. в сумі 10015,23 грн.

Ухвалити нову постанову.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату доплати до заробітної плати, відповідно до вимог ст.39 Закону за період з 01.12.2008 по 30.09.2009 р. з урахуванням раніше виплачених коштів.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: