Справа № 541/2386/15-а
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 р.Справа № 541/2386/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.09.2015р. по справі № 541/2386/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області

про перерахунок та виплату одноразової компенсації учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), 04 вересня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області (далі - відповідач), в якій просив визнати дії відповідача щодо нарахування і виплати несплаченої йому одноразової компенсації, призначеної за втрату здоров'я, у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, як інваліду 3 групи, згідно абзацу другому частини першої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконними, зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області зробити перерахунок, нарахувати і стягнути з урахуванням отриманої суми одноразової компенсації, призначеної за втрату здоров'я, як інваліду 3-ї групи, в сумі 36271,40 грн., згідно абзацу другому частини першої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на користь позивача. Також просив поновити строк звернення до суду відповідно ст.ст. 99, 100 КАС України з поважних причин.

07 вересня 2015 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти рішення по суті позовних вимог, посилаючись на неповне дослідження та з'ясування судом всіх обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Залишаючи адміністративний позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений в ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до суду, при цьому судом не встановлено обставин для поновлення пропущеного строку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції через таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення позову без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними (ч. 1 ст. 100 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при цьому, відповідно до поданих позивачем документів та заяви від 10.01.2012 року, йому було призначено та виплачено компенсацію в січні 2012 року у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, звернувшись в вересні 2015 року до суду з вимогами про перерахунок одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі, встановленому в ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач пропустив строк звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Незнання вимог діючого законодавства не є поважною причиною пропуску звернення до адміністративного суду. Нормативно-правові акти, на які позивач посилається у підтвердження свого права на отримання відповідних виплат, були доведені до населення шляхом опублікування у друкованих засобах інформації, а тому позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів у січні 2012 року, а тому мав можливість вчасно звернутися до суду за їх захистом.

З вищезазначених підстав не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги про намагання вирішити даний спір в досудовому порядку, оскільки з письмовою заявою до відповідача ОСОБА_1 звернувся лише в серпні 2015 року, тоді як про порушення своїх прав позивач дізнався з моменту отримання компенсації, тобто в 2012 році.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки положеннями Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду визначено позовну давність на вимоги про відшкодування ядерної шкоди - тридцять років, також є помилковими.

Вказаний міжнародний акт передбачає відповідальність та відшкодування за заподіяний ядерний інцидент з боку оператора - особи, призначеної або визнаної відповідальною державою в якості оператора ядерної установки.

Вимоги про нарахування суб'єктом владних повноважень та проведення виплат, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є публічно-правовими, а не цивільно-правовими, тому до таких вимог правила позовної давності, встановлені ст. 268 глави 19 Цивільного кодексу України, не застосовуються.

Позивач в апеляційній скарзі просить задовольнити його позовні вимоги, проте зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки апеляційному перегляду підлягає ухвала про залишення позовних вимог без розгляду, а не вирішення справи по суті. Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України вказані вимоги входять до компетенції суду першої, а не апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.09.2015р. по справі № 541/2386/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.
Повний текст ухвали виготовлений 12.10.2015 р.