Справа № 2а-1480/12/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Київ К/9991/63899/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Вербицької О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2012

у справі № 2а-1480/12/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпром»

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби (ОДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2012 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2012 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: скасовані податкові повідомлення-рішення Харківської ОДПІ від 18.01.2012 № , № .

У касаційній скарзі ОДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку ТОВ «Будпром» грошових зобов'язань із податку на прибуток, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті позапланової невиїзної документальної перевірки від 23.12.2011 № 2902/234/31977310. Згідно з цими висновками товариство порушило норми пункту 138.2 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, пункту 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК): завищено валові витрати на загальну суму 325049,00 грн. у податковому обліку за 3-й квартал 2011 року та податковий кредит на загальну суму 88313,00 грн. у податковому обліку за липень, серпень 2011 року за наслідками правочинів з поставки від ТОВ «Будівництво Пан Україна» підрядних послуг, які не мали реального характеру, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 74761,00 грн. у податковому обліку за 3-й квартал 2011 року, податок на додану вартість на загальну суму 88313,00 грн. грн. у податковому обліку за липень, серпень 2011 року. Висновок про відсутність реального характеру поставок між позивачем та вищевказаним постачальником обґрунтовано посиланням на акт про неможливість проведення зустрічної звірки, в якому зроблено висновок про неможливість реального здійснення фінансового-господарських операцій та ведення господарської діяльності ТОВ «Будівництво Пан Україна» з огляду на відсутність у нього основних засобів, інших матеріальних ресурсів, трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності.

За наслідками перевірки ОДПІ стосовно позивача прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.01.2012: № - про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 88353,00 грн. за основним платежем та на 22088,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 74761,00 грн. за основним платежем.

У судовому процесі встановлено, що за наслідками господарських операцій з поставки позивачу від ТОВ «Будівництво Пан Україна» (виконавець) підрядних послуг по капітальному ремонту фасаду адміністративної будівлі Харківського поштампта, розташованого по вул. Кірова, 6, м. Харків, та виконання оздоблювальних робіт фасаду житлового будинку № 1 квартал 3 за адресою смт. Пісочин Харківського району Харківської області за договорами від 01.07.2011 № 02-07 С/П та від 01.08.2011 № 01-08 С/П виконавець послуг виписав податкові накладні; сторони у цих договорах підписали акти приймання виконаних будівельних робіт, на підставі яких позивач сформував валові витрати та податковий кредит у податкових деклараціях з податку на прибуток та з податку на додану вартість за зазначені вище податкові звітні періоди та сплатив вартість отриманих послуг у безготівковому порядку.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 ст. 201 ПК) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та доводячи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат і податкового кредиту, задекларованих за податковими накладними, виписаними ТОВ «Будівництво Пан Україна», ОДПІ посилається на відсутність реального характеру поставки. Як на докази цього ОДПІ вказує на обставини щодо відсутності цього постачальника за своїм місцезнаходженням, недекларування ним основних засобів, об'єктивно необхідних для здійснення операцій з поставки.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції на підставі приєднаних до справи доказів, а саме: копій договорів підряду, податкових накладних, актів приймання виконаних будівельних робіт (типова форма КБ-2в), довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат) (типова форм КБ-3), платіжних доручень, із врахуванням встановлення обставин залучення ТОВ «Будівництво Пан Україна» як субпідрядника для виконання взятих позивачем зобов'язань щодо поставки підрядних робіт на користь ТОВ «ЛТ» та АТ «КДСК» за договорами підряду від 01.07.2011 № 01-07 С/П та від 02.08.2011 № П-34/11 відповідно, встановив факт поставки позивачу від ТОВ «Будівництво Пан Україна» підрядних послуг і відповідно до встановлених обставин зробив юридично правильний висновок про правомірне декларування позивачем за наслідками господарських операцій з цим суб'єктом підприємницької діяльності сум валових витрат і податкового кредиту. Оцінка доказів судом апеляційної інстанції відповідає вимогам норм ст. 86 КАС України.

Правильну оцінку суд апеляційної інстанції дав, зокрема і доводам податкового органу, що укладення позивачем договору від 02.08.2011 № П-34/11 з АТ «КДСК» пізніше, ніж договору з ТОВ «Будівництво Пан Україна» 01.08.2011 № 01-08 С/П підтверджує безтоварність поставки, оскільки розбіжності щодо дат підписання цих договорів може бути об'єктивно викликано процесом переговорів, що передують укладенню договору, а дати укладення договорів слідують одна за одною.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо юридичної оцінки податкових повідомлень-рішень, які є предметом спору, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.В. Вербицька
підписО.А. Веденяпін