Справа № 1490/4149/12
Суддя: Довжук Т. С.
Дата ухвалення: 2012-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №1490/4149/12 19.09.2012 19.09.2012 19.09.2012
Справа № 22а/1490/88/12 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 99 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Белевері В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою

управління Пенсійного фонду України

в Доманівському районі Миколаївської області

на рішення Доманівського районного суду від 22 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області (далі - УПФ) про захист соціальних прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»

У С Т А Н О В И Л А:

01 липня 2010 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до УПФ, в якому просила поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права та зобовязати УПФ перерахувати їй, як особі, що має статус дитини війни, доплату (підвищення) до пенсії за період з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік та з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2010 року позов задоволено частково. Зобовязано УПФ нарахувати та виплатити ОСОБА_3 підвищення до пенсії за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2010 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, яка встановлена частиною 1 статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило рішення в частині задоволення позову скасувати, і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус «дитини війни».

Положенням статті 6 Закону від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та «Про державний бюджет України на 2010 рік» будь-яких обмежень дій статті 6 Закону від 18 листопада 2004 року не передбачено.

Окрім цього, статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік», Кабінету Міністрів надано право в 2009 році та в 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних cумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України від 18 листопада 2004 року залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році і у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до положень Закону України від 18 листопада 2004 року.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених статтею 6 Закону від 18 листопада 2004 року, позивач як дитина війни має в межах річного строку позовної давності, встановленого статтею 99 КАС України (в редакції чинній на час звернення до суду), тобто за період з 28 липня 2009 року по червень 2010 року (включно).

Суд першої інстанції з врахуванням наведених положень законів дійшов обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог статті 6 Закону від 18 листопада 2004 року і здійснювати відповідні перерахування. Оскільки УПФ зазначених нарахувань не проводило, то суд обґрунтовано вважав, що УПФ зобовязано здійснити нарахування та виплатити позивачу підвищення до пенсії за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2010 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Доводи відповідача про відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на не визначення законом розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись підвищення до пенсії, то розрахунок необхідно проводити, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги теж не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області відхилити, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Судді