Справа № П/811/976/15
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2015 рокусправа № П/811/976/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 р. по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Оіл Груп" до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 грудня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 785421,00 грн., в тому числі за основним платежем - 523614,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 261807,00 грн. та №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 138 236,00 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 р. адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області № від 29 грудня 2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 785421,00 грн., в тому числі за основним платежем - 523614,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 261807,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області № від 29 грудня 2014 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 138 236,00 грн.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що товариство з обмеженою відповідальністю "ДВ Оіл Груп" зареєстроване як юридична особа 24.04.2013 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради та перебуває на податковому обліку Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Посадовою особою Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області в період з 01.12.2014 року по 05.12.2014 року на підставі наказу №183 від 28.11.2014 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "ДВ Оіл Груп" з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та

податкового кредиту з податку на додану вартість, доходів і витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства по взаємовідносинах з ТОВ "Софтпро-Технолоджі" за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 р., ТОВ "Ресурс Ойл Груп" за період з 01.04.2014 по 31.07.2014р., ТОВ "Інфоторія" за період з 01.05.2014р. по 30.06.2014р., ПМП "Домінанта" за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014р., ТОВ "Ал-Холдинг" за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014р. та з 01.06.2014 року по 31.07.2014р., за результатами якої складено акт перевірки №26/11-23-22-02/38693401 від 12.12.2014р.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення - рішення № від 29.12.2014 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 75421,00 грн., в тому числі за основним платежем - 523614,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 261807,00 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № від 29.12.2014 р., яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 138236,00 грн.

За висновками акту перевірки податковим органом встановлені порушення: п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 523614,00 грн., в тому числі: за березень 2014р. - 75662,00 грн., за травень 2014р. - 219275,00 грн., за липень 2014р. - 218827,00грн., за серпень 2014 року - 9850,00 грн.; завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд.19 Декларації з ПДВ) на суму 138236,00 грн., в тому числі за квітень 2014р. - 56290,00 грн., за травень 2014р. - 17365,00 грн., за червень 2014р. - 64581,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що підставою для зазначеного вище донарахування став висновок податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Оіл Груп", з огляду на не підтвердження реальності здійснення господарських відносин із контрагентами, які зроблені на підставі висновків актів перевірки контрагентів позивача щодо взаємовідносин з яким було проведено перевірку позивача.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з підтвердження позивачем належним чином оформленими первинними документами реального здійснення операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пунктів 198.2, 198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 93.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для формування податкового кредиту по ПДВ платник повинен підтвердити належними та достовірними документами факт придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях та пред'явити оформлені належним чином податкові накладні, складені постачальником з урахуванням сум податку на додану вартість.

Усі здійснювані платником господарські операції мають опосередковуватися складенням первинних документів, що відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Подання платником належним чином оформлених документів, передбачених законодавством у сфері оподаткування, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе, що відомості у цих документах є неповними, недостовірними та (або) протирічливими.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27 квітня 2014 року між ТОВ "ДВ Оіл Груп" (покупець за договором) та ТОВ "Ресурс Ойл Груп" (постачальник за договором) укладено договір поставки нафтопродуктів №10.

Між ТОВ "ДВ Оіл Груп" та ТОВ "Ал-Холинг" (продавець за договором) та (покупець за договором) укладено договір поставки нафтопродуктів №2/02 від 01.02.2014 року.

З ПМП "Домінанта" позивачем (замовник за договором) 01.07.2014 року укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 88/07.

Між позивачем (замовник за договором) та ТОВ "Інфоторія" 01.05.2014 року (виконавець за договором) укладено договір про надання транспортно - експедиційних послуг № 14/05.

З ТОВ "Софтпро-Технолоджі" (виконавець за договором) 01.08.2014 року укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 11/08.

Суми сплаченого ПДВ по викладеним вище господарським операціям були віднесені позивачем до складу податкового кредиту.

Всі контрагенти по вказаним вище взаємовідносинам на момент вчинення правочинів були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість у передбаченому законом порядку.

Виконання вказаних господарських операцій підтверджується відповідними первинними документами, а саме: видатковими та податковими накладними, відповідними заявками, актами прийому-передачі, актами здачі-прийняття, товарно-транспортними накладними, оплата підтверджується банківськими виписками.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є документами первинного обліку.

Крім того, висновками акту перевірки не встановлено дефекту будь-якого первинного документу або обставин, які б свідчили про нереальність укладеної позивачем з його контрагентом угоди.

Доводи відповідача, що відсутність чи неправильне оформлення ТТН має наслідком відсутність документального підтвердження господарської операції не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року № 207 "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні", наявність товарно-транспортної накладної вимагається від водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах. Разом з тим, згідно п. 2 зазначеного Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб наявність товарно-транспортної накладної не вимагається.

Крім того, Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, на які посилається відповідач, не встановлюють правил податкового обліку, не є законодавчими документами з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку валових витрат та податкового кредиту. Вони лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами: товарно-транспортна накладна та подорожній лист не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортних накладних. Факт відсутності у підприємства товарно-транспортних накладних на поставлений товар або наявність в таких накладних певних недоліків при наявності інших документів, які підтверджують факт його передачі покупцю, не є безумовною підставою, яка позбавляє підприємство права формування податкового кредиту.

Щодо посилань відповідача на ненадання позивачем сертифікатів якості, також не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки сертифікат не є первинним документом.

Водночас, матеріали справи свідчать, що підставою для невизнання податковим органом права позивача на формування податкового кредиту по взаємовідносинам з зазначеними вище контрагентами, стали висновки актів перевірки та по додаткова інформація щодо неможливості проведення зустрічної звірки щодо контрагентів позивача, в яких встановлено допущені контрагентами позивача порушення норм податкового законодавства.

Водночас, відповідачем не наведено доводів та не подано доказів, які безспірно б підтверджували недобросовісність саме позивача, як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності названих постачальників.

Висновки актів перевірки та податкова інформація щодо контрагентів позивача, в яких встановлено допущені останніми порушення, не є підставою для позбавлення позивача права формування податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки невиконання свого зобов'язання однією із сторін господарських відносин не може вважатись підтвердженням наявності мети ухилення від сплати податків та отримання податкової вигоди іншою стороною.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, а тому платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Окрім того, в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи податкової інформації, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані податкова інформація не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з витягів наведених податковим органом актів перевірок контрагентів позивача, також вбачається посилання на інші акти по ланцюгу постачання, що також є неприпустимим.

За таких обставин у суду відсутні підстави для невизнання поданих позивачем первинних документів, які містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст та обсяг спірних операцій, як неналежне документальне підтвердження їх виконання.

Таким чином, висновки податкового органу, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів відповідача, оскільки вони ґрунтуються на висновках, які є похідними від актів перевірки контрагентів позивача та матеріалів допиту свідків в рамках порушеної кримінальної справи, а не на дослідженні первинних документів, складених за результатами здійснення господарських операцій та на підставі яких платником податку були сформовані спірні суми валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. В апеляційній скарзі відповідач фактично посилається на ті обставини, які було встановлено перевіркою позивача, натомість вказаним обставинам судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка правовідносинам між позивачем та його контрагентами, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим