Справа № 811/1392/13-а(2-кас/811/3/15)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2015 рокусправа № 811/1392/13-а(2-кас/811/3/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Новомиргородський елеватор» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року по справі за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного акціонерного товариства «Новомиргородський елеватор» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з позовом до суду, в якому, з урахуванням уточнень, просило стягнути з відповідача на його користь суму адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця у розмірі 32700,99 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 13,08 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Новомиргородський елеватор» на користь Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 32700,99 грн. та пеню у розмірі 13,08 грн.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у 2012 році відповідач належним чином не виконував покладені на нього обов'язки, передбачені ст. 19-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилами частин 1, 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу приведених норм вбачається, що законодавець передбачив для роботодавця обов'язок із забезпечення вакантних місць для працевлаштування інвалідів.

За приписами ч.ч.1 - 3, 5 статті 19 Закону України від 21.03.1991 р. "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, -у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною 1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів, а також самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Згідно з частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Так, матеріали справи свідчать, що згідно даних, наданих відповідачем в уточненому звіті за 2012 рік, форма №10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», вбачається, що при середньообліковій чисельності працюючих на підприємстві відповідача у 2012 році - 101 особа, та виходячи з передбаченого законодавством нормативу, у відповідача мало бути працевлаштовані 4 інваліда. При цьому на підприємстві відповідача у 2012 році розрахункова кількість працевлаштованих інвалідів складала 3 особи.

За підсумками роботи відповідача у 2012 році позивачем були нараховані адміністративно-господарські санкції у розмірі 32700,99 грн. та пеня 13,08 грн. за незайняті інвалідами робочі місця.

У відповідності з частиною 4 статті 20 Закону України від 01.03.1991 р. "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності щомісяця подають центрам зайнятості населення адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що звіти про наявність вакансій за формою 3-ПН до центру зайнятості відповідач подавав у вересні, жовтні, листопаді, грудні 2012 р.

На підприємстві протягом 2012 року працювали інваліди: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.01.2012 р. по 31.01.2012 р., ОСОБА_3 з 01.01.2012 р. по 02.04.2012 р., ОСОБА_4 з 01.01.2012 р. по 27.04.2012 р., ОСОБА_5 з 01.01.2012 р. по 27.08.2012 р.

Отже, у квітні 2012 року були звільнені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у зв'язку з чим з травня 2012 року норматив робочих місць для працевлаштованих інвалідів не виконувався.

Також згідно відповіді Новомиргородського районного центру зайнятості на запит Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду приватним акціонерним товариством «Новомиргородський елеватор» у період з квітня по серпень 2012 року звіти за формою 3-ПН щодо наявності робочих місць (вакансій) для працевлаштування інвалідів не подавалися.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у 2012 році відповідач належним чином не виконував покладені на нього обов'язки щодо подання до центру зайнятості звітів про наявність на підприємстві вільних вакансій, передбачених для працевлаштування інвалідів.

Доводи апеляційної скарги про розрахунки середньооблікової чисельності інвалідів, що працювали на ПАТ «Новомиргородський елеватор» в 2012 році судом апеляційної інстанції не приймаються з огляду на наступне.

Середньооблікова кількість штатних працівників - інвалідів розраховується відповідно до пп.3.2.5 п.3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників №286, що затверджена Наказом Державного комітету статистики України та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 р. за №1442/11722.

Згідно пп.3.2.5 п.3.2 Інструкції №286 середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року ( у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 3,6,9……….12).

Отже, з наведеного вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників розраховується за період з початку року ( у т.ч. за квартал, півріччя, 9 місяців, рік), а не за місяць, як наводить відповідач.

В даному випадку ОСОБА_3 працював 3 місяці, ОСОБА_2- 12 місяців, ОСОБА_1-12 місяців, ОСОБА_4- 4 місяці, ОСОБА_5-8 місяців. Відповідно (3+12+12+4+8) :12 = 3,25 (тобто 3 особи).

Таким чином, враховуючи викладене, розрахунок відповідача не відповідає пп.3.2.5 п.3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників №286.

Посилання заявника апеляційної скарги на збитковість підприємства, з наданням в якості доказу звіту про фінансові результати за 2014 рік, судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки сплата адміністративно-господарських санкцій повинна була здійснена відповідачем у 2013 році.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Новомиргородський елеватор» - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала виготовлена 09.10.2015 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим