Справа № 2а-991/2010
Суддя: Куцан В. М.
Дата ухвалення: 2010-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2а-991/2010
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2010 року м. Буринь

Суддя Буринського районного суду Сумської області Куцан В.М. розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управляння пенсійного фонду України в Буринському районі про стягнення недоплаченої соціальної допомоги „Дітям війни,

встановив:

21.10.2010 року позивач звернувся до суду позовом до відповідача, мотивуючи тим, що має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. Однак всупереч вимогам цього закону така допомога протягом періоду 2006-2010 р. р. в повній мірі відповідачем не надавалася. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України, Європейського Суду з прав людини та положення зазначеного закону, просив зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок пенсії у вказаний період до моменту винесення судового рішення, з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, витрати на правову допомогу в сумі 300 грн.

В письмових запереченнях, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначаючи, що Управління ПФУ України в Буринському районі діяло в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Зокрема відповідач зазначив, що позивач дійсно перебуває у них на обліку та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни та вправі отримувати підвищену пенсію на 30 % від мінімальної пенсії за віком. Однак ЗУ «Про соціальний захист дітей війни не визначено яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому порядку здійснюється призначення і виплата підвищеної пенсії. Крім того, позивач на протязі 2008-2010 років, як дитина війни, отримує підвищення до пенсії у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530. Виходячи з викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 22.10.2010 року провадження у справі відкрито та поновлено позивачу строки звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Буринському районі та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус «Дитина війни».

На момент звернення позивача до суду, нарахування йому доплати до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідачем не здійснено.

Разом з тим, сторонами підтверджено, що на протязі з 01.01.2008 р. позивач отримував підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни враховуючи механізм реалізації положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" врегульований шляхом внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду- з питань захисту прав людини.

Згідно зі статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач є дитиною війни в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що не заперечується відповідачем, а відтак, на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний захист дітей війни", в тому числі й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, мають статус дітей війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.

Разом з тим, згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка.

Поряд з цим, у справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Суд вважає необхідним зазначити, що посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань судом не приймається до уваги, оскільки реалізація особою права, яке повязане з отриманням бюджетних коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Правовідносини, що виникають у процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office; справа про принцип юридичної визначеності) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це державна соціальна підтримка дітей війни, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки

до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що доплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників s. Проте рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі №1- 08 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п 41 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та пункту 41 лу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаних (ч.2 ст.152 Конституції України). Крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Оскільки дія статті 6 Закону їни «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка передбачає виплату дітям війни підвищення у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, була відновлена 09.07.2007 року, та .2008 року, а Законами України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та "Про Державний зет України на 2010 рік" дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в 2009-2010 ; зупинено не було, і позивачеві у 2008-2010 році підвищення до пенсії виплачувалося у розмірі відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то суд приходить до висновку про протиправне не нарахування відповідачем позивачеві державної соціальної допомоги як зі війни у розмірі, визначеному ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період 17.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 21.11.2010 року включно.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності огів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на аві, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з зистанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з /ванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо іереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, іігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного ісу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на нення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі няття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, их ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В іістративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних зважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності щається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї яльності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є ¦нтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню тобто в період з 09.07.2007 року по .2007 року та з 22.05.2008 року по 21.11.2010 року включно.

Однак суд вважає, що вимоги позивача щодо зобовязання відповідача про проведення відних перерахунків за 2006 рік задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Так, Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року дію ст.6 ну України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік"

19.01.2006року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про кавний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, дбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2006 році запроваджуються апно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному нетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань кету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" Оваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року та „Про внесення

до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свобод. гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чине законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2і (справа про рівень пенсії і. щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людині це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволені потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливосте які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у пев:-т одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характерне^ можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісе характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - не зменшення кола суб'єктів, розміру теритсс часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використаю: прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема прав і отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на -г публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни, тобто, позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності. характеризується наявністю зобовязання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат * допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий ш прожиткового мінімуму, встановленого законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціаль -з виплат, що є єдиним джерелом існування, не можуть бути нижче від прожиткового мінімум, аз встановлюється законом.

Статтею 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мін: у застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пен: ~ віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів Украл формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Відповідно до частини І статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенею страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 г: ? страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втраю* працездатність, визначеного законом. При цьому частиною 3 статті 28 Закону України У загальнообовязкове державне пенсійне страхування" передбачено, що мінімальний розмір пенс:: віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розю г пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи викладене, в контексті положень статті 6 Закону України "Про соціальний зал дітей війни" та частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенею страхування", суд вважає за можливе застосувати для визначення розміру щомісячної доплат:: ; мінімальної пенсії за віком розмір прожиткового мінімуму, оскільки в даному випадку мінімалюю розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної дог::. до пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України Ц загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію сталі Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, юі зупинено. Однак Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 року, у спраг поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції Укгь - (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 2: : 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 1 1 1 Закону України «Про Державний бюджет Украю: і 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції Уюю (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік». - зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 ю: Закону.

Відповідно до п. 41 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» За.- :* України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законода: - актів України» від 28.12.2007 року, який набрав чинності 01.01.2008 року, текст статті 6 Закону Укгь «Про соціальний захист дітей війни» було викладено у новій редакції, відповідно до якої дітям ею (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціаль -:

нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний бюджет на 2006 рік " від

20.12.2005 року та „ Про внесення змін до Закону України „ Про Державний бюджет на 2006 рік " від

19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади -Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.З мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до ст.87 КАС України витрати на правову допомогу є судовими витратами та відповідно до ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно квитанції та акту приймання - передачі послуг позивач сплатив ТОВ «Надія» 300,00 грн. за надання правової допомоги. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.06 №590 граничний розмір таких витрат складає 40 відсотків від мінімальної заробітної плати за годину роботи. Якщо компенсація сплачується за рахунок держави граничний розмір таких витрат не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день. У довідці ТОВ «Надія» зазначено, що на надання правової допомоги позивачу було витрачено три години, проте якими доказами підтверджується витрата такої кількості годин на правову допомогу не зазначено. Крім того, у довідці про витрату робочого часу на надання правової допомоги вказано на те, що проводився збір необхідних документів, проте, крім документів, які знаходяться у самого ж позивача, до позовної заяви нічого не додано, а розяснення режиму роботи суду та того, що позивач має право написавши заяву не зявлятися до суду, з урахуванням того, що справ розглядається без виклику сторін у скороченому провадженні, взагалі не є правовою допомогою, тому витрати про стягнення таких сум з відповідача задоволенню не підлягають.

Однак з врахуванням часткового задоволення позову, відповідно до вимог ч.З ст.94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп..

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 97, 100, 183-2, 158-163 КАС України,

суд,-

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Буринському районі по невиконанню приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 21.11.2010 року включно.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.І ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 21.11.2010 року включно.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп..

Постанова може бути оскаржена до Харківського! апеляційного адміністративного суду через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий: