Справа № 817/2136/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року 17 год. 05 хв.Справа № 817/2136/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 27 лютого 2015 року); представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 24 лютого 2015 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі іменується позивач) до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.02.2014 №/1, яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 24212 грн. 17 коп., в тому числі: за основним платежем - 1628 грн. 11 коп., за штрафними санкціями - 8184 грн. 06 коп.

Ухвалою судді від 31.07.2015 провадження в адміністративній справі відкрито, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 24.09.2015, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити їх повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що податковим органом безпідставно зазначено про недекларування позивачем доходу з продажу обєктів рухомого майна в розмірі 342484 грн. 45 коп., і як наслідок несплати останнім податку з доходів фізичних осіб в розмірі 16028 грн. 11 коп. Як стверджує представник позивача, фізична особа підприємець ОСОБА_3 подав податкові декларації єдиного податку фізичної особи підприємця за І квартал 2012 року, за півріччя 2012 року, за три квартали 2012 року та 2012 рік, уточнюючі декларації, задекларував дохід в розмірі 291695 грн. 00 коп., в тому числі 281695 грн. 00 коп. від продажу автомобілів та 10000 грн. 00 коп. від наданих юридичних послуг, та сплатив єдиний податок в розмірі 5 %. У звязку зі оподаткуванням суми доходу, задекларованого фізичною особою-підприємцем, повторне оподаткування цього ж доходу вже як фізичної особи не допускається. Відтак, представник позивача просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.02.2014 № /1.

До суду прибув представник відповідача, заперечив проти позову та просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог повністю.

Представник відповідача вказав, що на підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № /1 від 14.02.2014 про донарахування податку з доходів фізичних осіб, який не сплачений позивачем за отриманий дохід від реалізації транспортних засобів. Відповідно до відомостей автоматизованих баз даних РПС ДАІ та НАІС ДАІ громадянин ОСОБА_3 протягом 2012 року зняв з реєстрації та реалізував 18 одиниць транспортних засобів. Таким чином, громадянин ОСОБА_3 в порушення пп.49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України не подав декларацію про доходи та не задекларував дохід в розмірі 342484 грн. 45 коп. Крім того, представник відповідача наголошує, що позивач здійснював та отримував дохід від іншого виду діяльності, що не передбачений переліком видів діяльності, які зазначені у його Свідоцтві платника єдиного податку. Окрім цього зазначає, що відповідно до норм Податкового кодексу України, зокрема пункту 215.1 статті 215, автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи є підакцизними товарами, а субєкти господарювання (фізичні особи підприємці та юридичні особи) не можуть здійснювати продаж підакцизних товарів. Тому, представник фіскального органу в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 24.09.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 пройшов процедуру державної реєстрації, а відтак набув правового статусу субєкта господарювання в розумінні статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі іменується Закон України №755-IV); перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (статті 63, 65 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується ПК України)); та зареєстрований за адресою: 33024, АДРЕСА_1 (стаття 45 ПК України, статті 1, 17, 18 Закону України №755-IV).

В період з 26.11.2013 по 02.12.2013 фіскальним органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено ОСОБА_4 №227//17-16-17-01 від 06.12.2013 (далі іменується ОСОБА_4 перевірки).

На підставі ОСОБА_4 перевірки фіскальним органом прийнято податкове повідомлення-рішення: №/1 від 14.02.2014, відповідно до якого збільшено суму грошового зобовязання ОСОБА_3 по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 24212 грн. 17 коп., в тому числі: 16028 грн. 11 коп. за основним платежем, 8184 грн. 06 коп. за штрафними санкціями.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення, а також суджень, відображених контролюючим органом в ОСОБА_4 перевірки, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

ОСОБА_4 перевірки встановлено порушення позивачем:

підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК України, в результаті чого встановлено неподання податкових декларацій за період, що перевірявся, в тому числі по податкових періодах: 2012 рік;

підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 167.2 статті 167, пункту 173.1, пункту 173.2 статті 173 та пункту 179.1 статті 179 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік в сумі 16028 грн. 11 коп.

ОСОБА_5 перевірки ґрунтуються на твердженнях фіскального органу про те, що фізична особа - платник податку ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 отримував оподатковувані доходи від продажу (обміну) об'єктів рухомого майна, що оподатковуються за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 ПК України. Згідно відомостей ЦБД ДРФО ДПС України, а також отриманих відповідей від Рівненської митниці та УМВС ВДАІ у Рівненській області встановлено, що ОСОБА_3 ввозив на територію України транспортні засоби та здійснював їх реалізацію. Відповідно до наявної податкової інформації фізична особа платник податку ОСОБА_3 протягом 2012 року отримував доходи, які згідно з Кодексом підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Проте ОСОБА_3 не подав в передбачений законодавством термін податкову декларації про суми отриманих доходів за реалізацію транспортних засобів за результатами 2012 року та не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб від реалізації рухомого майна відповідно до ст. 173 Податкового Кодексу України.

Однак, такі твердження фіскального органу суперечать фактичним обставинам справи та встановленим законодавством нормам.

Судом встановлено, що протягом 2012 року фізична особа підприємець ОСОБА_3 перебував на спрощеній системі оподаткування з наступними видами діяльності: діяльність у сфері права, крім нотаріальної, діяльність наземного транспорту та роздрібна торгівля з лотків на ринках, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку Серії А №069835, виданого 30.01.2012.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за І квартал 2012 року позивач задекларував дохід в розмірі 4800 грн. 00 коп. Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за півріччя 2012 року позивач задекларував дохід в розмірі 76014 грн. 00 коп. Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за три квартали 2012 року позивач задекларував дохід в розмірі 83071 грн. 00 коп. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2012 рік позивач задекларував дохід в розмірі 127810 грн. 00 коп. Крім того, 27.02.2015 позивач подав уточнюючі декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за І квартал 2012 року, півріччя 2012 року. 3 квартали 2012 року та за 2012 рік.

Відтак, протягом 2012 року фізична особа підприємець ОСОБА_3 отримав дохід від підприємницької діяльності в розмірі 291695 грн. 00 коп., в тому числі: 287688 грн. 00 коп. від продажу автомобілів, 4000 грн. 00 коп. від наданих юридичних послуг.

Судом встановлено, що дохід, отриманий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 протягом 2012 року від реалізації автомобілів склав 287688 грн. 00 коп., що підтверджено дослідженими судом довідками-рахунками з зазначенням вартості кожного реалізованого транспортного засобу (а.с. 112-126).

З цього доходу позивачем як фізичною особою підприємцем сплачений єдиний податок за 2012 рік в розмірі 5 % від задекларованого доходу в загальній сумі 14584 грн. 75 коп., що підтверджено дослідженими судом квитанціями (а.с. 93).

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Підпунктом 3 підпункту 291.4 статті 291 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, визначено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група фізичні особи підприємці, не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 20 осіб; обсяг доходу не перевищує 3 000 000 гривень.

Згідно з пунктом 295.3 статті 295 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, платники єдиного податку третьої шостої груп сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

З матеріалів справи встановлено, що у період, охоплений перевіркою, позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку ІІІ групи зі ставкою в 5% розміру доходу.

Відповідно до пункту 292.9 статті 292 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, доходи фізичної особи платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з цією главою, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 297.1.2 пункту 297.1 статті 297 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (обєкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої-третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою.

Посилання відповідача на факт здійснення позивачем підприємницької діяльності, яка не зазначена у свідоцтві про сплату єдиного податку, як на підставу для оподаткування доходу, отриманого підприємцем, як фізичної особи податком з доходів фізичних осіб суперечить нормам, встановленим законодавством. Відповідно до положень Податкового Кодексу України фізична особа-підприємець, яка сплачує єдиний податок, звільняється від сплати податку на доходи фізичних осіб. Крім того, нормами податкового законодавства не передбачено обовязку підприємця, який бажає перейти на спрощену систему оподаткування, обирати вичерпний перелік видів підприємницької діяльності, якими він планує займатися. У свою чергу, вичерпний перелік умов, дотримання яких є необхідним для застосування спрощеної системи оподаткування, встановлені пунктом 291.4 статті 291 ПК України. Ці умови не обмежують підприємця у виборі здійснюваних ним видів діяльності лише тими, що зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку чи в будь-якому іншому документі.

Однак, згідно з підпунктом 292.1.1 пункту 292.1 статті 292 ПК України, доходом платника єдиного податку є, для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Тобто, фізична особа підприємець позбавлена правових підстав для включення до доходів підприємця доходів, отриманих від продажу рухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі. Отже, позивач безпідставно зазначив суму доходів, отриманих від продажу автомобілів у податковій звітності субєкта підприємницької діяльності, оскільки мав вказати такі доходи у річній декларації про отримані доходи як фізичної особи.

Проте, сума доходу вже була відображена в податкових декларація позивача, як фізичної особи-підприємця за 2012 рік і сума податку (5%) сплачена до бюджету, а отже спірна сума вже була об'єктом оподаткування, а тому підстави для повторного оподаткування вказаної суми вже фізичною особою відсутні, оскільки такі підстави не передбачені законодавством України.

Суд звертає увагу на те, що визначення фіскальним органом самого обєкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб суперечить положенням та порядку визначення доходу, отриманого підприємцем.

Як зазначено в акті перевірки та в запереченнях проти адміністративного позову, дохід від реалізації рухомого майна фізичною особою ОСОБА_3 перевіряючими визначено на підставі відомостей, отриманих від Рівненської митниці, ВРЕР УДАІ у м. Рівне, відповідей, отриманих від субєктів господарювання, за посередництвом яких фізична особа-підприємець реалізовував транспортні засоби.

Такий спосіб визначення доходу від продажу рухомого майна виходячи з його митної, оціночної вартості не ґрунтується на вимогах чинного законодавства про оподаткування, а відтак і визначення позивачу податкового зобовязання із податку з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна проведено неправомірно. Твердження фіскального органу про реалізацію ОСОБА_3 саме 18 транспортних засобів ґрунтується лише на даних ВДАІ УМВС України в Рівненській області про кількість знятих з реєстрації автомобілів. Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні, довідки-рахунки, які свідчать про фактичну вартість реалізованих транспортних засобів, та які б мали бути підставою для визначення кількості реалізованих транспортних засобів та доходу позивача, були досліджені лише по трьох автомобілях. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження суми отриманого доходу фізичною особою, зазначеної в акті перевірки, та кількості реалізованих транспортних засобів відповідачем суду не надано.

Тому, податковий орган дійшов помилкового висновку про недекларування позивачем оподатковуваного доходу від операцій з продажу транспортних засобів у 2012 році, а також безпідставно відніс раніше отриманий дохід ФОП ОСОБА_3 від здійснення підприємницької діяльності до доходу платника податків фізичної особи.

Щодо твердження податкового органу про неподання позивачем декларації про майновий стан і доходи, отримані у 2012 році від продажу рухомого майна, то слід зазначити, що за наслідками проведеної перевірки та складання акту перевірки відповідачем не було застосовано до платника податків штрафну (фінансову) санкцію за неподання звітності за 2012 рік, як це передбачено статтею 120 ПК України, в той час, як відповідачем зазначено порушення пункту 179.1. статті 179 ПК України, згідно якого платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, суд вважає неправомірним збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та застосування штрафних (фінансових) санкцій, тобто повторне оподаткування доходу, отриманого фізичною особою-підприємцем.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 14.02.2014 № /1 не відповідає критеріям правомірності, порушує права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування протиправного рішення суб'єкта владних повноважень.

За правилами частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 14 лютого 2014 року №/1 форми «Р».

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 (сімдесят) коп.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська