Справа № П/811/4569/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2015 рокусправа № П/811/4569/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року

у справі № П/811/4569/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.12.2014 №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновків податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства, заниження податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, оскільки під час перевірки посадовими особами податкового органу не в повному обємі досліджено документи первинного бухгалтерського обліку по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Компанія «Південьінвест» в межах укладеного договору купівлі продажу №09/06/2013/11 від 09.06.2013.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.02.2015 адміністративний позов задоволено. Постанову суду мотивовано встановленням факту реального здійснення господарської діяльності та правомірністю відображення її результатів в податковому обліку позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В якості доводів на підтвердження вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини, викладені в акті перевірки; наполягає на порушенні чинного законодавства, допущені позивачем при формуванні доходів та витрат, податкового кредиту, про призвело до заниження податків з доході фізичних осіб і податку на додану вартість при реалізації господарської операції з купівлі товарів у ТОВ «Компанія Південьінвест» у порушення ч.ч.1, 5 ст.203, ч.ч.1, 2 ст.215, ст.228 Цивільного Кодексу України в частині недодержання у момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними та суперечать моральним засадам суспільства.

Представники сторін в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по взаємовідносинах з ТОВ «Компанія Південьінвест» за червень 2013 року, за результатами якої складено акт № 23/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 19.11.2014 (а. с.14-31).

Перевіркою встановлено порушення підприємцем:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), що призвело до завищення валових витрат за 2013 рік в сумі 40562,00 грн., в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік в сумі 6895,68 грн.;

- п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано податок на додану вартість за червень 2013 року в сумі 8112,40 грн. (а.с.14-33).

До таких висновків податковий орган дійшов у зв'язку з включенням до складу витрат та податкового кредиту відповідних сум за господарськими операціями з ТОВ «Компанія Південьінвест», які не носять реального характеру.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.12.2014:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 6895,68 грн. основного платежу та 3447,84 грн. - штрафних (фінансових) санкцій;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 8112,40 грн. основного платежу та 4056,20 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків податкового органу та наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України).

Відповідно до 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За положеннями абз.1 п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації

Отже з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондується і з нормами Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є діяльність автомобільного вантажного транспорту (а. с.15).

У періоді, який перевірявся, позивач мав господарські відносини з придбання товару (барабана гальмівного) в межах укладеного з ТОВ «Компанія Південьінвест» (продавець) договору купівлі-продажу №09/06/2013/11 від 09.06.2013, за умовами якого продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти і оплатити товар, зазначений у накладних (а.с.36, 37).

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано до матеріалів справи накладну, в якій зазначено товар: барабан гальмівний, квитанції до прибуткового касового ордеру, що свідчать про оплату підприємцем товару готівкою, податкову накладну на суму ПДВ- 8112,40 грн., виписану ТОВ «Компанія Південьінвест» (а. с.38-40).

Вартість товару без податку на додану вартість в сумі 40562,00 грн. віднесена до витрат позивача у відповідному періоді.

Сума податку на додану вартість 8112,40 грн. включена до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за червень 2013 року.

Виходячи із змісту вказаних вище документів, складених на підтвердження виконання означеного вище договору, в їх сукупності, вбачається, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідної господарської операції, фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Податкова накладна, на підставі якої позивачем сума податку на додану вартість включена до складу податкового кредиту, складена ТОВ «Компанія Південьінвест» у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

В подальшому придбаний позивачем товар використаний у власній господарській діяльності, що відповідачем не спростовано. Використання позивачем придбаного товару, як запчастини для транспортного засобу, цілком відповідає його власній господарській діяльності автомобільного вантажного транспорту.

Аналізуючи надані документи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують реальність здійснення відповідних господарських операцій та їх використання в господарській діяльності, що є належним підтвердженням формування витрат та податкового кредиту.

На момент укладення та виконання вказаного вище договору контрагент позивача ТОВ «Компанія Південьінвест» мало зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, було зареєстровано як платник податку на додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та його контрагентом дотримані. Також господарські зобовязання з поставки товару не містять ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами). Крім того, відповідно до ст.234 Цивільного кодексу України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідачем вказана норма законодавства не врахована, належні докази на підтвердження викладених в акті перевірки доводів щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій відповідачем не зазначені, суду не подані. Жодний документ, який в установленому порядку встановлював би відповідні факти та був обовязковим для застосування на всій території України, в матеріалах справи відсутній. Податковим органом не надано суду доказів недійсності вказаного вище договору, використання позивачем придбаного товару у неоподатковуваних операціях.

Дії позивача та його контрагента, вчинені на виконання вказаного вище договору, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів відповідного виду.

Також укладений позивачем договір не містить умов та ознак, які б свідчили про його суперечність інтересам держави та суспільства або порушував публічний порядок; відповідають вимогам чинного законодавства України, має своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Як вбачається з акту перевірки позивача від 19.11.2014, висновки щодо нереальності господарської операції позивача з ТОВ «Компанія Південьінвест» ґрунтуються на даних акту ДПІ у м.Сімферополі ГУ Міндоходів АР Крим від 18.11.2013 № 115/22-7/ «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія Південьінвест» по взаємовідносинах з постачальниками та покупцями за квітень-червень, серпень-вересень 2013 року».

В даному акті про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія Південьінвест» зазначено, що на момент проведення звірки встановити фактичне місцезнаходженні підприємства та його посадових осіб неможливо, первинні документи ТОВ «Компанія Південьінвест» не надані, що фінансово-господарська діяльність ТОВ "Компанія Південьінвест" здійснюється поза межами правового поля, що, у свою чергу свідчить, про не набуття належним чином цивільної праводієздатності товариством та про те, що фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ "Компанія Південьінвест" та контрагентами є такими, що вчинені без створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами (ст.234 ЦК України).

Також в даному акті про неможливість проведення зустрічної звірки податківцями зроблено висновок, що операції з продажу та купівлі товарів (робіт, послуг) ТОВ «Компанія Південьінвест» порушують ч.ч.1, 5 ст.203, ч.ч.1, 2 ст.215, ст.228 ЦК України в частині недодержання у момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними та суперечать моральним засадам суспільства.

Проте вказаний акт не є належним доказом, оскільки лише є документом, що фіксує факт неможливості проведення зустрічної звірки. Законодавством України не надано право органам ДПС в акті про неможливість проведення зустрічної звірки співставляти дані первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Отже зазначені відповідачем обставини щодо контрагента позивача ТОВ «Компанія Південьінвест» не є законодавчо встановленими підставами для позбавлення позивача права на формування витрат та податкового кредиту з операцій поставки товару.

Відповідачем всупереч вимогам п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації №984 від 22.12.2010, в акті перевірки акт № 23/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 19.11.2014 не зазначені та не досліджені первинні документи, на підставі яких податковий орган дійшов висновку про нереальність проведених контрагентом операцій та операцій, проведених позивачем з його контрагентом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено суду наявності законних підстав для збільшення оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями сум грошових зобовязань з податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі № П/811/4569/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко