Справа № 817/855/15
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"30" вересня 2015 р. Справа № 817/855/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" липня 2015 р. у справі за позовом Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області до Головного управління Держземагентства у Рівненській області Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області, Рівненського районного управління юстиції Рівненської області, Державного реєстратора реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, скасування державної реєстрації, скасування свідоцтва про право власності ,

ВСТАНОВИВ:

Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області звернулася до суду з позовом до Головного управління Держземагентства у Рівненській області, Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області, Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції Рівненської області про:

- визнання протиправним та скасування рішення у формі довідки (форма 6-зем) управління Держземагентства у Рівненському району Рівненської області від 28.07.2014 за №04-17/1347;

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держземагентства у Рівненській області №17-460/16-14-СГ від 13.08.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держземагентства у Рівненській області №17-663/16-14-СГ від 06.10.2014 "Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність";

- скасування державної реєстрації земельної ділянки від 03.09.2014 з кадастровим номером :12:038:0023;

- скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16327526 від 08.10.2014;

- скасування свідоцтва про право власності реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції Рівненської області серія та номер: 27813178 від 08.10.2014.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.07.2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з даною постановою сільська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Рівненській області від 13.08.2014 №17-460/16-14-СГ гр. ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області (а.с. 8-11).

За заявою гр. ОСОБА_4 державним реєстратором управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області відомості про вказану земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру, останній присвоєно кадастровий №:12:038:0023, про що на імя даного громадянина сформовано витяг від 03.09.2014 року №НВ-014 (а.с. 73-79).

Наказом Головного управління Держземагентства у Рівненській області від 06.10.2014 року №17-663/16-14-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2900 га гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області та передано вказану земельну ділянку у власність (а.с. 12).

Право власності гр. ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,2900 га, що знаходиться на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий №:12:038:0023, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.10.2014 року за №7258676, про що даному громадянину видано свідоцтво про право власності від 08.10.2014 року №27813178 (а.с. 18-19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області оспорює рішення відповідачів, які є правовими актами індивідуальної дії та породжують права та обов'язки лише для гр. ОСОБА_4, у власність якого передано земельну ділянку, то такі рішення не впливають на права, свободи та інтереси позивача та не спричиняють виникнення у нього права не звернення до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч. 2 ст. 14 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. "б" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України).

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

В силу вимог частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За змістом Указу Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 таким органом є Державне агентство земельних ресурсів України, яке здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через свої територіальні органи.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина 6 стаття 118 Земельного кодексу України).

У відповідності до абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Крім того, рекомендований механізм порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб визначено у відповідних Методичних рекомендаціях, що є додатком №1 до Наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 28.02.2013 року №72 "Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб" (чинного на час спірних правовідносин, надалі - Методичні рекомендації).

Як закріплено у зазначених Методичних рекомендаціях, при надходженні до територіального органу клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації відповідному територіальному органу безпосередньо в момент звернення рекомендується здійснити реєстрацію такого клопотання. Після реєстрації клопотання відповідний територіальний орган зобов'язаний у строк, що не перевищує двадцяти днів перевірити: наявність викопіювання з кадастрової карти (плану) або інших графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України); відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (ч. 4 (5) ст. 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"); чи не порушуватиме бажане місце розташування земельної ділянки вимог раціональної організації території (шляхом створення черезсмужжя) та компактності землекористування (у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) (ч. 2 ст. 29 Земельного кодексу України). При недотриманні однієї із вимог, зазначених у пункті 2.2 цих Методичних рекомендацій, відповідному територіальному органу у строк, що не перевищує п'яти днів, рекомендується інформувати заявника про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови (підпункт 2.1.1 пункту 2.1, пункт 2.6).

При надходженні (після державної реєстрації земельної ділянки та права власності держави на неї) до територіального органу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідному територіальному органу рекомендується у строк, що не перевищує п'яти днів, перевірити: зміст проекту землеустрою на відповідність вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій", статті 186-1 Земельного кодексу України та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 року №376, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686; зміст технічної документації із землеустрою на відповідність вимогам статті 55 Закону України "Про землеустрій" та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 року №376, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686. У разі невідповідності земельному законодавству або наявності зауважень до матеріалів, зазначених у пунктах 4.1 та 2.5 цих Методичних рекомендацій, відповідному територіальному органу протягом п'яти днів рекомендується інформувати заявника про відмову у наданні земельної ділянки із зазначенням конкретних причин відмови (пункт 4.1, пункт 4.6).

Таким чином, законодавством встановлено порядок надання дозволу на розроблення проектів землеустрою та їх подальшого затвердження і передачі у власність громадян земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності уповноваженими на це органами - головними управліннями Державного агентства земельних ресурсів України в областях, а також передбачено підстави для відмови у цьому.

У заяві про зміну підстав адміністративного позову від 24.04.2015 року позивач на обґрунтування підстав звернення до суду зазначив про недотримання, на його думку, відповідачем при прийнятті оспорюваних наказів вимог частини 7 статті 118, статті 122 Земельного кодексу України через невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану с. Пухова Рівненського району Рівненської області, де визначено майбутнє будівництво дороги до будинку мисливця (а.с. 80).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI (надалі - Закон України №3038-VI), генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Згідно з ч. 6 ст. 17 Закону України №3038-VI, рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Частиною 7 статті 17 Закону України №3038-VI передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк: 1) подають пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації; 2) визначають в установленому законодавством порядку розробника генерального плану населеного пункту, встановлюють строки розроблення та джерела його фінансування; 3) звертаються до обласної державної адміністрації, Кабінет міністрів Автономної Республіки Крим (для міст обласного та республіканського Автономної Республіки Крим значення), центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (для міст Києва та Севастополя) щодо визначення державних інтересів для їх урахування під час розроблення генерального плану населеного пункту; 4) повідомляють через місцеві засоби масової інформації про початок розроблення генерального плану населеного пункту та визначають порядок і строк внесення пропозицій до нього фізичними та юридичними особами; 5) забезпечують попередній розгляд матеріалів щодо розроблення генерального плану населеного пункту архітектурно-містобудівними радами відповідного рівня; 6) узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, з метою врегулювання питань планування територій у приміських зонах.

Частиною 9 статті 17 Закону України №3038-VI визначено, зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п'ять років. Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання (частина 10 стаття 17 Закону України №3038-VI).

Водночас, в силу вимог підпункту "г" пункту 4, пункту 7 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5245-VI, який набрав чинності 16.06.2013 року, у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу. З дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Як підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, генеральний план с. Пухова Рівненського району Рівненської області було затверджено рішенням Олександрійської сільської ради від 05.04.2012 року №377, а зміни до нього - рішенням Олександрійської сільської ради від 25.05.2012 року №556 (а.с. 138-165).

Судом досліджено, що відповідно до даного генерального плану, а також викопіювання з картографічної документації Державного земельного кадастру та довідки з державної статистичної звітності (форма №6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 08.07.2014 року №04-17/1344, земельна ділянка, передана гр. ОСОБА_6 не входила до меж с. Пухова (а.с. 11, 58, 167, 189-190).

Крім того, зазначена обставина була предметом дослідження в межах розгляду та вирішення Рівненським окружним адміністративним судом адміністративної справи №817/3053/14, в якій брали участь ті самі особи.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 року по справі №817/3053/14, яка набрала законної сили, встановлено що ця земельна ділянка на момент її передачі у власність гр.ОСОБА_6 належала до земель державної власності, тобто знаходилась за межами с. Пухова та визнано правомірними дії Головного управління Держземагентства у Рівненській області щодо передачі цієї земельної ділянки у власність і здійснення її реєстрації у Державному земельному кадастрі (а.с. 47-56, 81-86).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як закріплено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За практикою Європейського Суду з прав людини (рішення у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 року), словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

При цьому, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер і вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Проте, під час вирішення питання щодо можливості закриття провадження у справі суд виходить також з наступного.

Відповідно до п. п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Як з'ясовано судом, земельна ділянка, передана у власність гр. ОСОБА_4, до того не перебувала у власності та/або користуванні територіальної громади с. Пухова, Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області не має повноважень розпоряджатись вказаною земельною ділянкою, отже оспорювані рішення стосуються та мають влив виключно на цивільні права і обов'язки гр. ОСОБА_4

При цьому колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в даному випадку спір стосується щодо розмежування компетенції суб"єктів владних повноважень по розпорядженню земельною ділянкою, а тому такі спори відповідно до п.3 ч.2 ст.17 КАС України належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами по справі докази, обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову судом першої інстанції винесено відповідно до позовних вимог з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому її потрібно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: І.Ф.Бондарчук

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" жовтня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області вул.Свято-Преображенська,66,с.Олександрія,Рівненський район, Рівненська область,35320

3-6 відповідачу/відповідачам:

Головне управління Держземагентства у Рівненській області вул.С.Петлюри,37,м.Рівне,33013

Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області вул. Буковинська,3,м.Рівне,33027

Рівненське районне управління юстиції Рівненської області вул.Відінська,10,м.Рівне,33000

Державний реєстратор реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_3 вул.Відінська,10,м.Рівне,33000

7 - третій особа: ОСОБА_4 - АДРЕСА_1,45200

8 - представнику позивача - ОСОБА_7, вул.Зелена,31, с.Городок, Рівненського району, Рівненської області,

- ,