Справа № 22-а/0690/3091/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/3091/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Євстаф'евої Т.А., Кочетова Л.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - Управління праці) на постанову Лугинського районного суду від 9 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

встановила:

У травні 2009 року ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати їй коштів у розмірах менших, ніж це передбачено ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХII) та стягнути з Управління праці доплату громадянам, які працюють на території зони гарантованого добровільного відселення в сумі 32337 грн. 77 коп. за період з 01.12.2005 року по 31.12.2008 року.

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 9 червня 2009 року позов задоволено частково: дії відповідача визнані неправомірними; стягнуто з Управління праці на користь ОСОБА_1 12394 грн. 50 коп. доплати до заробітної плати за період з 01.12.2005 року по 31.12.2008 року; у решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 4), у спірному періоді працювала в Житомирській обласній дирекції ВАТ „ОСОБА_2 Аваль" на посаді заступника начальника Лугинського відділення в смт. Лугини Житомирської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.6). Позивач отримувала виплати згідно ст.39 Закону № 796-ХII у розмірі 10 грн. 50 коп. щомісячно, що не відповідає розміру, встановленому вище зазначеною статтею Закону, а саме, дві мінімальні заробітні плати.

Задовольняючи позов про визнання неправомірними дій Управління праці та стягнення невиплачених коштів за період з 01.12.2005 року по 31.12.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що доплата за ст.39 Закону є складовою частиною заробітної плати, а тому на неї не поширюється строк позовної давності. Проте, такий висновок суду є помилковим.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. А доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена ст. 39 Закону № 796-ХII, є соціальною виплатою, оскільки здійснюється органами соціального захисту населення (підпункт 5 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936) за рахунок державного бюджету усім працюючим у такій зоні громадянам незалежно від форми власності підприємств, установ та організацій та їх відомчої належності.

За таких обставин, суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин річний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст. 99 КАС України, та положення ч.І ст.100 КАС України про те, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, дату звернення ОСОБА_1 до суду та відсутність доказів з боку позивача щодо пропуску строку звернення до суду з поважних причин, у задоволенні позову за період з 01.12.2005 року до 01.01.2008 року слід відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення позивача до суду.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року № 107-У1 дію абзацу другого ст. 39 Закону № 796-ХII щодо спірних виплат на 2008 рік було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України № 107-VI від 28.12.2007 року в частині зупинення на 2008 р. дії ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнані неконституційними. Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року слід відмовити за безпідставністю.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А відтак, дії Управління праці щодо нарахування та виплати позивачу доплати до заробітної плати у період 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, коли розмір доплати мав становити дві мінімальні заробітні плати щомісячно з урахуванням фактично відпрацьованого часу, є правильним.

Тому, доводи апелянта щодо неправильного застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Безпідставними колегією суддів визнаються і доводи апелянта щодо правомірності його дій у зв'язку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Виходячи з викладеного, постанова Лугинського районного суду від 9 червня 2009 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Управління праці доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону № 796-ХII, за період з 01.12.2005 року по 21.05.2008 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Задовольняючи позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, суд першої інстанції не врахував положень ст. 105 КАС України щодо можливого способу захисту порушеного права.

Виходячи з викладеного, постанова Лугинського районного суду від 9 червня 2009 року в частині стягнення з Управління праці на користь ОСОБА_1 за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону № 796-ХII, підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про зобов'язання Управління праці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату до заробітної плати, передбачену ст. 39 Закону № 796-ХII, у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням виплачених у вказаному періоді коштів.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 201, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Луганського районного суду від 9 червня 2009 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.12.2005 року по 21.05.2008 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанову Луганського районного суду від 9 червня 2009 року в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону № 796-ХII, скасувати, ухваливши нову постанову про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату до заробітної плати, передбачену ст. 39 Закону № 796-ХII, у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням фактично відпрацьованому часу та виплачених у вказаному періоді коштів.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: