Справа № 2-а-305/11
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 2-а-305-11-1012
ПО С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2011 року суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши у письмовому провадженні в смт. Іванків Київської області справу за адміністративними позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до відповідача з вказаними позовами про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок грошової допомоги з травня-червня 2010 року з подальшим їх нарахуванням та виплатою відповідно до Закону. Позивачі посилаються на те, що потерпілими від аварії на ЧАЕС відповідно 1, 3 та 4 категорії, проживають на радіоактивно забрудненій території, перебувають на обліку у відповідача, де отримують щомісячну грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва.

Відповідно до ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв*язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення 40% від мінімальної заробітної плати, у зоні посиленого радіологічного контролю 30% мінімальної заробітної плати.

Відповідач виплачував і виплачує позивачам вказані виплати у твердих сумах, а саме: щомісячну грошову допомогу у зв*язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі відповідно 2 грн. 10 коп. та 1 грн. 60 коп., встановленому постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що призвело до порушення прав, оскільки Закон має пріоритетне значення перед вищезазначеними постановами КМУ.

Позивачі вважають дії відповідача при розрахунку їм зазначених вище сум незаконними, просять визнати їх неправомірними та зобовязати здійснити перерахунок щомісячної грошової допомоги з травня-червня 2010 року з урахуванням вже виплачених сум з подальшим нарахуванням і виплатою допомоги відповідно до ст. 37 Закону.

У судове засідання сторони не з*явились, про день і час слухання справи повідомлені вчасно. Позивачі у позовах просили справу розглядати без них на підставі наявних доказів.

Відповідач у судове засідання не з*явився, позовних вимог не визнав, написали письмове заперечення, і просили справу розглядати без їх участі.

Відповідно до ст.122 ч.3 КАС України суд розглядає справу у письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.

У письмовому запереченні проти позову відповідач посилається на те, що управління праці і соціального захисту населення діяло відповідно до чинного законодавства, зокрема, постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якою визначалися розміри таких виплат. Кабінет Міністрів мав на це право згідно ст. 62 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка визначає, що порядок застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному КМУ, рішення якого є обов*язковими для виконання. Саме постановами № 836 від 26.07.1996 року і визначався цей порядок. Жодні із прийнятих пізніше законів не передбачали змін для обрахування розміру соціальних виплат. Відповідно до чинного бюджетного законодавства управління не має можливості задовольняти вимоги позивачів через відсутність відповідних бюджетних призначень. Оскільки Управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА не встановлює розмір розрахункових величин для обрахування соціальних виплат та доплат, так як це є повноваженням КМУ, і не може самостійно зменшувати чи збільшувати ці виплати, тому не може нести за це будь-яку відповідальність, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що позивачі є потерпілими від аварії на ЧАЕС 1, 3 та 4 категорії, що підтверджено відповідними посвідченнями. Позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відноситься відповідно до постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року до 3 зони радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), ОСОБА_1, ОСОБА_4 в с. Доманівка, яке відноситься до 4 зони - зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджено паспортними даними позивачів і не заперечується відповідачем.

Позови пред*явлені 15 та 16.12.2010 року. Як вбачається з довідок, виданих відповідачем, щомісячна грошова допомога у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва виплачується позивачам у розмірі 2 грн. 10 коп. щомісяця, а ОСОБА_1 та ОСОБА_4 1 грн. 60 коп. щомісяця.

Згідно ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивачам, як особам, які проживають на території гарантованого добровільного відселення, має виплачуватися щомісячна грошова допомога у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати, у зоні посиленого радіологічного контролю у розмірі 30 % мінімальної заробітної плати. Позивачам виплачувались кошти у розмірі 2 грн. 10 коп. та 1 грн. 60 коп. ( як це передбачено постановою КМУ України № 836 від 26.07.1996 року). Отже відповідачем недоплачувались щомісячно суми, які передбачені зазначеною вище статтею.

Враховуючи викладене вище, слід зазначити, що встановлений ще у 1996 році постановою № 836 від 26.07.1996 року розмір грошової допомоги у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Зокрема, Законами України „Про Державний бюджет на відповідні роки встановлювався певний розмір мінімальної заробітної плати, який зростав кожного наступного року. При цьому відповідні Закони не містили обмежень застосування ст. 37 Закону № 796-ХІІ. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме ст. 37 Закону № 796-ХІІ та Закони України „Про Державний бюджет» на відповідний рік в частині застосування для обрахунку встановленої ними мінімальної заробітної плати, а не постанова КМ України № 836 від 26.07.1996 року.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов*язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений Законами України є неправомірною, і відповідача має бути зобов*язано провести перерахунок з урахуванням виплачених коштів та стягнути перераховану суму.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави ( ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений ( ст.22).

Окрім того, встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України , ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків , пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень ч.2 та 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод.

Оскільки позови позивачами подані лише 15-16.12.2010 року, задоволенню підлягають позовні вимоги позивачів щодо грошової допомоги, передбаченої ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 15-16.06.2010 року (враховуючи наполягання відповідача на застосуванні шестимісячного строку позовної давності звернення суду).

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача у майбутньому сплачувати основну та додаткову пенсію відповідно до наведених норм Закону, суд вважає, безпідставними, оскільки такий спосіб захисту порушеного права, як зобов`язання вчинити певні юридичні дії у майбутньому не передбачений чинним законодавством України, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 79, 122, 161-163, 256 ч.2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 4 п. 18, 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про Державне мито, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА щодо нарахування та виплати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 грошової допомоги, передбаченої ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, неправомірними.

Зобов*язати управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА провести перерахунок щомісячної грошової допомоги ОСОБА_1 з 15.06.2010 року, ОСОБА_4 з 16.06.2010 року, відповідно до ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 30% мінімальної заробітної плати на момент виплати щомісяця, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 з 16.06.2010 у розмірі 40% мінімальної заробітної плати на момент виплати щомісяця року з урахуванням проведених виплат та стягнути перераховані кошти.

Допустити у справі негайне виконання.

Від сплати судового збору сторони звільнити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: