Справа № 22-а/0690/5776/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/5776/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростені (далі Пенсійний фонд) на постанову Коростенського міськрайонного суду від 9 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради (далі Управління праці), Пенсійного фонду та Державного казначейства України про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

30 жовтня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, посилаючись на невиконання Управлінням праці та Пенсійним фондом положень Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11) в частині виплати йому грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства та надбавки до пенсії у розмірах, визначених ст. ст. 37, 39 Закону № 796-Х11, просив: визнати дії відповідачів неправомірними; стягнути з Управління праці на його користь грошову допомогу, передбачену ст. 37 Закону № 796-Х11, у розмірі 3250.50 грн. за період з 01.01.2008 року до 01.04.2009 року; стягнути з Пенсійного фонду на його користь доплату до пенсії в сумі 16252.50 грн. за аналогічний період; зобовязати Державне казначейства України виділити та перерахувати ці кошти Пенсійному фонду для виплати йому.

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 09.03.2010 року позов задоволено частково: визнані неправомірними дії Управління праці щодо не нарахування та невиплати позивачу коштів в розмірі, визначеному ст. 37 Закону № 796-Х11, за період з 01.10.2008 року по 01.04.2009 року в сумі 1391.40 грн.; зобовязано Управління праці здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 коштів у розмірі, визначеному ст. 37 Закону № 796-Х11, за період з 01.10.2008 року по 01.04.2009 року в сумі 1391.40 грн.; визнані неправомірними дії Пенсійного фонду у період з 01.10.2008 року по 01.04.2009 року щодо невиплати позивачу коштів у сумі 6957 грн.; зобовязано Пенсійний фонд до нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти, передбачені ст. 39 Закону № 796-Х11, за період з 01.10.2008 року по 01.04.2009 року у сумі 6957 грн.; у решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Апелянт зазначає, що суд не врахував, що присуджені ним виплати фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду до таких не відносяться, і безпідставно стягнув кошти з Пенсійного фонду, який діяв відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та № 1 від 03.01.2002 року.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії (а.с.1), пенсіонером за віком (а.с.5), проживає в зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.6) і протягом спірного періоду отримував від Управління праці грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 2.10 грн. та через Пенсійний фонд підвищення до пенсії у розмірі 10.50 грн. (а.с.7, 8).

Відповідно до положень ст. 37 Закону № 796-Х11 громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 39 Закону № 796-Х11 пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, підвищуються на дві мінімальні заробітні плати.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції з урахуванням положень ст.ст. 37, 39 Закону № 796-Х11, які мають пріоритетне значення відносно постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та № 1 від 03.01.2002 року, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 20-рп/2008 дійшов вірного висновку про необхідність відновлення порушених прав позивача. А відтак, доводи апелянта про неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Разом з цим, визначивши конкретний розмір заборгованості та період з 01.10.2008 року, судом не було враховано положень ст. ст. 99, 100, 105 КАС України щодо строку звернення до суду та способу захисту порушеного права. А тому, захисту підлягає порушене право позивача у межах річного строку звернення до суду шляхом зобовязання Управління праці та Пенсійного фонду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не донараховані кошти, передбачені ст. ст. 37, 39 Закону № 796-Х11, у розміні, відповідно, 40% та двох мінімальних заробітних плат щомісячно з урахуванням виплачених коштів за період з 30.10.2008 року до 01.04.2009 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, яких не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 39 Закону № 796-Х11, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України також є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

На підставі викладеного, постанова суду першої інстанції в частині визнання неправомірними дій Управління праці та Пенсійного фонду, зобовязання Управління праці та Пенсійного фонду до нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, доплату до пенсії за період з 01.10.2008 року по 01.04.2009 року підлягає зміні, шляхом виключення із резолютивної частини рішення визначених судом першої інстанції грошових сум у розмірі 1391.40 грн. та 6957 грн. а також уточнення періоду нарахування з 30.10.2008 року до 01.04.2009 року.

У іншій частині постанова суду не оскаржується, а тому не перевіряється апеляційною інстанцією.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростені задовольнити частково.

Постанову Коростенського міськрайонного суду від 9 березня 2010 року змінити, виключивши із резолютивної частини постанови визначені судом грошові суми в 1391 грн. 40 коп. та 6957 грн., зазначивши період нарахування з 30.10.2008 року до 01.04.2009 року.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді