Справа № 757/5797/13-а
Суддя: Москаленко К. О.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5797/13-а
П ОС Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2015 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Москаленко К.О.,

при секретарі Горбатюк І. А., Дідик М.В., Козачук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Північного територіального командування ВВ МВС України (в/ч НОМЕР_1 ) та Військової частини НОМЕР_2 про стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:
22.08.2011 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача Управління Північного територіального командування ВВ МВС України (в/ч НОМЕР_1 ), далі В/ч НОМЕР_1 , просить поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк, визнати дії відповідача в частині невиплати позивачеві заборгованості по виплаті грошової компенсації замість речового майна станом на 23.12.2010 року неправомірними, стягнути з відповідача 5 695,00 грн. грошової компенсації замість не отриманого речового майна згідно довідки № 7 від 24.04.2011./а.с.2-5, 53-56, т.1/

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона проходила службу у Радянській Армії з 1985 року по 1993 рік та в Збройних силах України проходила службу за контрактом з 1995 року по 1998 рік, після чого була переведена у Національну гвардію України. У зв`язку із розформуванням Національної гвардії наказом Командувача Внутрішніх військ МВС України № 33 від 05.04.2000 переведена в розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 , а наказом Командувача Внутрішніх військ МВС України № 58 о/с від 21.06.2000 переведена до Управління Північного територіального командування ВВ МВС України (в/ч НОМЕР_1 ) в якості техніка налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарні. З 22.03.2001 по 23.12.2010 позивач працювала відповідальним виконавцем оперативного відділу, має військове звання старшого прапорщика. Наказом Начальника Управління Північного територіального командування ВВ МВС України № 245 від 23.12.2010 позивач була виключена із списків особового складу управління та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням у відставку за п. «Б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач під час проходження служби перебувала на всіх видах забезпечення, в тому числі, речовому, проте, речовим майном забезпечена не була. Позивач письмово зверталась до Начальника Управління Північного територіального командування ВВ МВС України з вимогою про виплату грошової компенсації за речове майно, однак, у виплаті було відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.09.2011 в задоволені клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом було відмовлено та адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду./а.с.25-26, т.1/

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2013 ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08.09.2011 скасовано та справу направлено для продовження розгляду, у зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом своєчасно, оскільки позивач про порушення свого права дізналась 27.04.2011./а.с.44, т.1/

Протокольною ухвалою суду від 15.05.2013, відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Військову частину НОМЕР_2 , далі відповідач В/ч НОМЕР_2 , яка видала довідку позивачу про наявну заборгованість по речовому забезпеченню станом на день її звільнення відповідачем В/ч 3001./а.с.6, 83, т.1/

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2013, позовні вимоги до відповідача В/ч НОМЕР_1 задоволено повністю, в позові до відповідача В/ч НОМЕР_2 відмовлено./а.с.95-99, т.1/

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2014 вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції./а.с.207-209, т.1/ При цьому, касаційний суд виходив з того, що закон в редакції, чинній на момент звільнення, не передбачав отримання грошової компенсації військовослужбовцям за не отримане речове забезпечення, а тільки гарантував одержання ними за рахунок Держави, серед іншого і речового забезпечення у розмірах, які визначені Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, суди не перевірили відповідності суми витрат позивача та найменування придбаних позивачем товарів на загальну суму згідно товарних чеків у розмірі 5765, 00 грн. гарантованим Державою нормативам усього згідно вищезгаданої довідки відповідача В/ч НОМЕР_2 на суму у розмірі 5695, 00 грн.

В судовому засіданні при новому розгляді, позивач ОСОБА_1 підтримала вимоги до відповідача В/ч НОМЕР_1 , посилаючись на викладене у позовній заяві, просила позов задовольнити, зазначивши, що вимог до відповідача В/ч НОМЕР_2 не заявляє, оскільки позивач була звільнена зі служби 23.02.2010 відповідачем В/ч НОМЕР_1 , яка відповідно до закону і повинна була здійснити розрахунок при звільненні.

Представник відповідача В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 /а.с.230, т.1/ в судовому засіданні проти позову заперечив з викладених у письмових запереченнях підстав /а.с.68-72, т.1/, просив в позові відмовити, зазначивши, що відповідач діяв в межах своєї компетенції згідно норм чинного законодавства, правові підстави для виплати позивачеві грошової компенсації замість не отриманого речового забезпечення відсутні.

Відповідач в/ч НОМЕР_2 в судове засідання свого представника не направив, суд вважає можливим розгляд у його відсутність, з огляду на те, що позивач вимог до цього відповідача не заявляє та наявні в матеріалах справи дані та докази.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, враховуючи при новому розгляді висновки суду касаційної інстанції, суд приходить до наступного.

Судом встановлені наступні обставини, які не заперечував представник відповідача В/ч НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 проходила службу у Радянській Армії з 1985 року по 1993 рік, а з 1995 року по 1998 рік в Збройних силах України за контрактом, після чого була переведена у Національну гвардію України. У зв`язку із розформуванням Національної гвардії наказом Командувача Внутрішніх військ МВС України № 33 від 05.04.2000 ОСОБА_1 була переведена в розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 , а наказом Командувача Внутрішніх військ МВС України № 58 о/с від 21.06.2000 переведена до Управління Північного територіального командування ВВ МВС України (в/ч НОМЕР_1 ) в якості техніка налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарні.

З 22.03.2001 по 23.12.2010 ОСОБА_1 працювала відповідальним виконавцем оперативного відділу, має військове звання старшого прапорщика.

Наказом Начальника Управління Північного територіального командування ВВ МВС України № 245 від 23.12.2010 позивач була виключена із списків особового складу управління та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням у відставку за п. «Б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до довідки № 7 від 24.04.2011, виданої В/ч НОМЕР_2 , заборгованість за предмети форменого обмундирування ОСОБА_1 складає 5 695,00 грн./а.с. 57, 58, т.1/

ОСОБА_1 зверталась до В/ч НОМЕР_1 із заявою щодо виплати вказаної заборгованості, однак у виплаті їй було відмовлено./а. с. 22-23/

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла до 11.03.2000, військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. При цьому визначено, що Порядок і розміри грошового забезпечення та продовольчих пайків встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ» від 12.03.1996 №316.

Дію частини 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням грошової компенсації замість них, який набув чинності з 11.03.2000.

Разом з тим, з січня 2001 року набула чинності ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991, якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового і продовольчого забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, на момент звільнення позивача в грудні 2010 року законом було гарантоване право позивача на одержання за рахунок Держави, у тому числі, речового забезпечення в порядку та за нормативами, визначеними Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, відмова В/ч НОМЕР_1 у виплаті позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно вказує на невідповідність відмови позивача положенням ст.16 вказаного Закону України.

Так, відповідач В/ч НОМЕР_1 в порушення вимог ч.1, 2 ст.71 КАС України не довів суду причин нездійснення своєчасного, під час проходження служби позивачем, забезпечення позивача речовим забезпеченням за встановленими КМУ нормативами, зокрема згідно довідки №7 від 24.04.2011 відповідача В/ч НОМЕР_2 , наявність заборгованості за яким на сьогодні не заперечується відповідачем В/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд не приймає доводів представника відповідача В/ч НОМЕР_1 про неналежність та безпідставність вимог до відповідача В/ч НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що заборгованість по речовому забезпеченню була передана до відповідача В/ч НОМЕР_2 , оскільки вимог про видачу позивачу предметів речового забезпечення позивач до В/ч НОМЕР_2 не заявляє.

Разом з тим, В/ч НОМЕР_1 не надала суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності, зокрема доказів причини невидачі своєчасно речового забезпечення позивачу, внаслідок чого позивач була змушена під час проходження військової служби понести власні витрати з придбання військового одягу.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: стягнення з відповідача коштів.

Перевіряючи обґрунтованість фактичних витрат позивача згідно наданих платіжних документів, суд, враховує висновки суду касаційної інстанції та виходить з вищенаведених положень щодо визначення нормативів речового забезпечення КМУ і приймає до уваги дані про норми речового забезпечення позивача станом на час її звільнення згідно довідки №7, виданої відповідачем 3066 23.02.2011, належність якої не заперечував представник відповідача В/ч НОМЕР_1 .

Так, згідно вказаної довідки речове забезпечення позивача на час її звільнення згідно встановлених нормативів та цін за одиницю мало здійснюватись усього на суму 5 695, 00 грн. і включало пальто утеплене 1 шт. - за одиницю 92 грн.; кітель повсякденний 3 шт. 384, 00 грн. (усього 1152, 00 грн.); брюки повсякденні 4 шт. 183, 00 грн. (усього 732, 00 грн.); спідниця повсякденна 3 шт. 203, 00 грн. (усього 609, 00 грн.); плащ 1 шт. 92, 00 грн.; напівчоботи 2 пари 72, 00 грн. (усього 144, 00 грн.); напівчеревіки 10 пар 197, 00 грн. (усього 1970, 00 грн.); сорочка біла 1 шт. 50, 00 грн.; сорочка блакитна 14 шт. 50, 00 грн. (усього 700, 00 грн.); галстук 14 шт. 11, 00 грн. (усього 154, 00 грн.)./а.с.6, т.1/

Як вбачається з наданих позивачем копій товарних чеків з придбання в період проходження служби військового речового майна, оригінали яких оглянуто судом, нормативам відповідають витрати позивача усього на суму 2 491, 00 грн., а саме: на куртку зимову 1 шт. вартістю 480, 00 грн. - частково у розмірі 92 грн.; на кітель 1 шт. вартістю у розмірі 700, 00 грн. - повністю; на брюки 1 пара - вартістю у розмірі 315, 00 грн. повністю; на спідницю 1 шт. вартістю 350, 00 грн. - повністю; на берці 2 пари вартістю 670, 00 грн. частково у розмірі 144, 00 грн.; на туфлі 2 пари загальною вартістю 500, 00 грн. - повністю; на сорочку білу 1 шт. вартістю 160, 00 грн. частково у розмірі 50 грн.; на сорочки блакитні 2 шт. вартістю 320, 00 грн. повністю; на галстук 1 шт. вартістю 20 грн. повністю. /а.с.129-130/

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає дії відповідача В/ч НОМЕР_1 з відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації належного до видачі під час проходження служби речового майна неправомірними та про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації частини фактично понесених витрат на його придбання у розмірі 2 491, 00 грн.

При цьому, грошову компенсацію слід стягнути з В/ч НОМЕР_1 , оскільки ОСОБА_1 була виключена із списків особового складу управління та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням у відставку саме Наказом Начальника Управління Північного територіального командування ВВ МВС України № 245 від 23.12.2010, а саме при звільнені здійснюються всі розрахунки з працівником.

Таким чином, в позові до В/ч НОМЕР_2 слід відмовити з викладених вище підстав.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.94 КАС України на користь позивача з відповідача В/ч НОМЕР_1 слід стягнути здійснені позивачем та документально підтверджені судові витрати відповідно до частини задоволених вимог у розмірі 24, 91 грн. /а.с.1, 16, т.1/

Враховуючи викладене, керуючись ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.22 ЦК України, ст.ст.2, 6-10, 17, 94, 71-72, 99, 104, 105, 121, 158-162 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Північного територіального командування ВВ МВС України (в/ч НОМЕР_1 ) Військової частини НОМЕР_2 про стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Визнати дії Управління Північного територіального командування ВВ МВС України (в/ч НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість речового майна станом 23.12.2010 неправомірними.

Стягнути з Управління Північного територіального командування ВВ МВС України (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість речового майна не отриманого під час звільнення з військової служби в розмірі 2 491 грн. 00 коп.

Стягнути з Управління Північного територіального командування ВВ МВС України (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 24, 91 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.О. Москаленко