Справа № 334/9454/13-а(2-а/334/110/15)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р.справа № 334/9454/13-а(2-а/334/110/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2015 року у справі №334/9454/13-а(2-а/334/110/15) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 18 жовтня 2013 року звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, згідно з яким просить суд:

- визнати незаконним рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя №245 від 18.07.2013 року щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком та виплачувати її у встановлені законом строки;

- зобов'язати відповідача нарахувати компенсацію у зв'язку з знеціненням пенсії внаслідок інфляції, починаючи з 16.04.2013 року по день винесення рішення;

- зобов'язати відповідача в десятиденний строк з дня отримання вступившого в законну силу постанови суду надати в суд та позивачу звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є громадянином України, особою похилого віку, яка потребує пенсійного і соціального забезпечення, оскільки досяг пенсійного віку. У грудні 1998 році з місця проживання (АДРЕСА_1) ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до Ізраїля, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України. Після виїзду та станом на день подачі заяви до суду пенсія позивачу не призначалась. Крім того посилається на рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, згідно з яким визнано неконституційним положення п.2 ч.1 ст. 49, а також другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а отже пенсіонери, які виїхали на постійне місце проживання за кордон мають право отримувати раніше нараховану пенсію.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2015 року позов задоволено частково.

Суд визнав рішення протиправним та скасував рішення засідання Комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначеннями та виплатою пенсій, управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя №245 від 18.07.2013 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 Зобов'язав управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі його заяви від 10.07.2013 року з урахуванням вимог пенсійного законодавства України. В іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки він відповідно до встановленого порядку 10.07.2013 року через свого представника звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії, так як він виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, а останнім місцем його реєстрації була адреса: АДРЕСА_1, що територіально відноситься саме до Ленінського району м. Запоріжжя.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Оскільки позивач на території України не проживає, його місце реєстрації невідоме, відповідач позбавлений можливості визначитися з повноваженнями для призначення ОСОБА_1 пенсії, як належного територіального управління, що призначає пенсію. Крім того в доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивач не виконав вимоги ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме не надав адресу фактичного проживання в межах України або банківський рахунок у банку, який виграв тендер на виплату пенсій на території України в порядку передбаченому законодавством.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суді першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач народився 15.04.1953 року і до 1998 року проживав за адресою : АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Ленінського району м. Запоріжжя, і на теперішній час постійно проживає у Ізраїлі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 досяг віку 60 років, і в нього виникло право на призначення пенсії за віком.

ОСОБА_1 10.07.2013 року через свого представника звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії (а.с.26-27).

Рішенням засідання Комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя №245 від 18.07.2013 року ОСОБА_1 у призначенні пенсії було відмовлено на підставі ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач фактично проживає за межами України, реєстрація місця проживання на території України відсутня (а.с.29-31).

Правомірність та обґрунтованість відмови відповідача у призначені позивачу пенсії за віком є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Між Україною та Ізраїлем відсутній міжнародний договір, який би передбачав виплату пенсії позивачу під час її проживання в Ізраїлі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з пунктом 2 рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже положення п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність 07 жовтня 2009 року.

Таким чином, позивач, проживаючи за межами України та будучи громадянином України, має такі ж конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадян України.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, останнім місцем проживання ОСОБА_1 в Україні є місце його прописки за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою УВС Запорізької області №25038 від 04.12.1998 року, згідно з якою ОСОБА_1 здав паспорт НОМЕР_1 за останнім місцем прописки в обмін на закордонний паспорт (а.с.11).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії відповідно до встановленого порядку, а відмова відповідача у призначені йому пенсії за віком, у зв'язку з тим, що реєстрація місця проживання її на території України відсутня позивач фактично проживає за межами України, є неправомірною.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача в доводах апеляційної скарги на відсутність довідки із зазначення банківського рахунку на який повинна нараховуватись пенсія, оскільки відповідно до приписів Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Матеріали справи не містять жодного підтвердження того факту, що пенсійний орган звертався до позивача з вимогою про надання додаткових документів.

Крім того, не набрання законної сили проектом Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон», підготовленого Міністерством праці та соціальної політики України, та відсутність механізму регулювання питань виплати пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не може обмежувати гарантоване Конституцією України право особи на належний соціальний захист.

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити й те, що пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки у призначенні пенсії позивачу рішенням компетентного органу було неправомірно відмовлено з підстав того, що заявник фактично постійно проживає за межами України і реєстрація місця проживання на території України відсутня, належним способом захисту права позивача буде зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 16.04.2013 року на підставі його заяви від 10.07.2013 року.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2015 року у справі №334/9454/13-а(2-а/334/110/15) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко