Справа № 22-а/0690/1846/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/1846/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2011 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира (далі Управління праці) на постанову Лугинського районного суду від 20 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати їй коштів у розмірах менших, ніж це передбачено ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11) та стягнути з Управління праці доплату громадянам, які працюють на території зони гарантованого добровільного відселення в сумі 57253 грн. 78 коп. за період з 01.09.1996 року по 01.06.2009 року.

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2009 року позов задоволено частково: дії відповідача визнані неправомірними; стягнуто з Управління праці на користь ОСОБА_1 40097 грн. 16 коп. доплати до заробітної плати за період з 01.09.1996 року по 30.06.2009 року; у решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1. має статус потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 1), у період з 01.09.1996 року до 01.06.2009 року працювала державним нотаріусом в смт. Лугини Житомирської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.7-11). Позивач отримувала виплати згідно ст.39 Закону № 796-Х11 у розмірі 10 грн. 50 коп. щомісячно, що не відповідає розміру, встановленому вище зазначеною статтею Закону, а саме, дві мінімальні заробітні плати.

Задовольняючи позов про визнання неправомірними дій Управління праці та стягнення невиплачених коштів за період з 01.09.1996 року по 30.09.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що доплата за ст.39 Закону є складовою частиною заробітної плати, а тому на неї не поширюється строк позовної давності. Проте, такий висновок суду є помилковим.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про оплату праці заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. А доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена ст. 39 Закону № 796-Х11, є соціальною виплатою, оскільки здійснюється органами соціального захисту населення (підпункт 5 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936) за рахунок державного бюджету усім працюючим у такій зоні громадянам незалежно від форми власності підприємств, установ та організацій та їх відомчої належності.

За таких обставин, суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин річний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст. 99 КАС України, та положення ч.1 ст.100 КАС України про те, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, дату звернення ОСОБА_1 до суду та відсутність доказів з боку позивача щодо пропуску строку звернення до суду з поважних причин, у задоволенні позову за період з 01.09.1996 року по 30.09.2008 року слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення позивача до суду.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року № 107-У1 дію абзацу другого ст. 39 Закону № 796-Х11 щодо спірних виплат на 2008 рік було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України № 107-У1 від 28.12.2007 року в частині зупинення на 2008 р. дії ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визнані неконституційними.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А відтак, дії Управління праці щодо нарахування та виплати позивачу доплати до заробітної плати у період 01.10.2008 року по 31.05.2009 року, коли розмір доплати мав становити дві мінімальні заробітні плати щомісячно з урахуванням фактично відпрацьованого часу, є правильним.

Тому, доводи апелянта щодо неправильного застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Безпідставними колегією суддів визнаються і доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Виходячи з викладеного, постанова Лугинського районного суду від 20 листопада 2009 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Управління праці доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону № 796-Х11, за період з 01.09.1996 року по 30.09.2008 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову. А відтак, підлягає зміні постанова суду першої інстанції в частині визначення періоду стягнення, а саме, з 01.10.2008 року по 31.05.2009 року (у межах заявленого позову) та розміру стягнення з 40097 грн. 16 коп. до 9291 грн. 03 коп.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 201, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира задовольнити частково.

Постанову Лугинського районного суду від 20 листопада 2009 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 Оле6ни Олексіївни з управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 01.09.1996 року по 30.09.2008 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанову Лугинського районного суду від 20 листопада 2009 року змінити в частині визначення терміну та суми стягнення, зазначивши термін стягнення з 01.10.2008 року по 31.05.2009 року та суму, що підлягає стягненню - 9291 грн. 03 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді