Справа № 809/3147/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. № 809/3147/15

11 год. 40 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Хомі О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов"язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2015 року ОСОБА_3 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації (надалі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов"язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач в порушення вимог статті 41 Конституції України, пункту 42 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 08.09.1997 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, безпідставно відмовив позивачу у наданні дозволу для перереєстрації в органах ДАІ УМВС України в Івано-Франківській області автомобіля марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов № WVWZZZ3АZTЕ252448, отриманого безоплатно від фірми ОСОБА_4 (Німеччина) як гуманітарна допомога.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснив, що позивач є інвалідом ІІ групи. В зв'язку з погіршенням стану здоров'я та відповідно необхідністю придбання ліків ОСОБА_3 звернувся із письмовою заявою до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА щодо надання з метою реалізації дозволу на перереєстрацію на праві приватної власності автомобіля марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, яким позивача було забезпечено 22.03.2004 року в якості гуманітарної допомоги. Проте 04.08.2015 року відповідачем відмовлено у наданні такого дозволу з посиланням на п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою КМУ від 19.07.2006 за №999, згідно якого інвалід отримує автомобіль без права продажу, дарування, передачі іншій особі. Вважає, що неправомірна відмова порушує конституційні права ОСОБА_5, гарантовані ст.41 Конституції України, оскільки згідно договору дарування у позивача виникло право власності на вищезгаданий транспортний засіб. Окремо зазначив, що правова норма, на яку посилається відповідач відмовляючи у наданні дозволу, набрала чинності з 01.01.2007 року, а тому відповідно до положень ст.58 Конституції України на спірні правовідносини поширюватись не може, як така, що не має зворотної дії в часі. Таким чином вважає, що підстав для відмови у надані дозволу на перереєстрацію автомобіля, отриманого 22.03.2004 року в якості гуманітарної допомоги, у відповідача немає. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Вказав, що безоплатне одержання інвалідами автомобілів здійснюється відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року за №999. Суду пояснив, що згідно з пунктом 41 вказаного Порядку інвалід отримує автомобіль на десятирічний термін, визначений з дати видачі, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. З огляду на вищевказане вважає, що рішення Департаменту соціальної політики щодо відмови у наданні довідки для перереєстрації автомобіля, отриманого позивачем в якості гуманітарної допомоги, є правомірним та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить паспорт громадянина України, виданий на його імя, та є інвалідом другої групи (а.с. 7).

В судовому засіданні встановлено, що 22.03.2004 року фірма ОСОБА_4 (Німеччина) надала як гуманітарну допомогу Головному управлінню праці та соціального захисту населення Івано-Франківського регіонального управління для наступної передачі інваліду другої групи ОСОБА_3 автомобіль марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов № WVWZZZ3АZTЕ252448, який останній отримав відповідно до наказу відповідача № 18 від 22.03.2004 року. (а.с. 9-11). Дана обставина, відповідно до ч.3 ст.72 КАС України доказуванню не підлягає як така, що визнається сторонами і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.

23.06.2004 року вказаний автомобіль, як гуманітарна допомога, зареєстровано на ОСОБА_3 ОСОБА_6 МРЕВ ДАІ в Івано-Франківській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ІВС № 227792 із зазначенням про видачу автомобіля управлінням соціального захисту, дослідженим в судовому засіданні. (а.с. 8).

Судом встановлено, що у серпні 2015 року позивач звернувся до департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації з заявою про надання дозволу на зняття з обліку та перереєстрацію за ним на праві приватної власності автомобіля марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов № WVWZZZ3АZTЕ252448.

Листом № К-1293/04-15 від 04.08.2015 року відповідач відмовив ОСОБА_3 у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля на праві приватної власності, оскільки в силу положень пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, інвалід отримує автомобіль на десятирічний термін, визначений з дати видачі, без права продажу, дарування, передачі іншій особі і має право тільки на заміну автомобіля (а.с. 12).

Суд вважає таке рішення відповідача правомірним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням всіх обставин з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 08.09.1997 року затверджено Порядок забезпечення інвалідів автомобілями (надалі Порядок), який був чинний на момент отримання позивачем автомобіля, а тому норми останнього слід застосовувати до спірних правовідносин.

Згідно пункту 4 вищевказаного Порядку, який міститься в розділі "Загальні положення", тому відповідно стосується всіх інших положень даного нормативно - правового акту, безплатне забезпечення інвалідів автомобілями або продаж їх на пільгових умовах провадиться Міністерством праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головними управліннями праці та соціального захисту населення обласних, Київської міської державної адміністрації і управліннями праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації на десятирічний термін експлуатації без права продажу, дарування і передачі іншій особі. Після закінчення зазначеного терміну інвалід може користуватися цим автомобілем до одержання нового.

Відповідно до пункту 42 Порядку автомобілі, отримані органами соціального захисту населення як гуманітарна допомога, видаються інвалідам (за їх бажанням) безоплатно згідно з чергою за умови зняття з обліку для забезпечення автомобілем.

Автомобіль, отриманий органом соціального захисту населення як гуманітарна допомога для конкретної фізичної особи, що перебуває на обліку для забезпечення автомобілем в органах соціального захисту населення, видається такій особі (за її згодою) незалежно від черги.

Аналіз положень вищевказаного нормативно-правового акту, який визначає механізм забезпечення легковими автомобілями інвалідів, свідчить про те, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено права інваліда, який забезпечений автомобілем в якості гуманітарної допомоги, отримувати останній у власність. Так як пункт 42 Порядку є складовою частиною даного акту, то як вже було вищезазначено, на нього поширюється дія пункту 4 даного Порядку, яким визначена тільки можливість отримання автомобіля на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі.

Крім того як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов № WVWZZZ3АZTЕ252448, у реєстраційних документах на автомобіль підрозділом МВС зробено письмове зазначення про видачу даного автомобіля головним управлінням соціального захисту, що свідчить про заборону відчуження автомобіля та передачі права керування автомобілем без дозволу цього головного управління (а.с.8).

Водночас суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що документ, яким фірмою ОСОБА_4 (Німеччина) передано в якості гуманітарної допомоги автомобіль є договором дарування і тому відповідно останній є власністю ОСОБА_3 з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 ст. 718 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом при дослідженні в якості письмового доказу наявної в матеріалах справи копії документу про надання гуманітарної допомоги встановлено, що фірма ОСОБА_4 (Німеччина) надала Головному управлінню праці та соціального захисту Івано-Франківського регіонального управління в якості гуманітарної допомоги автомобіль для наступної передачі позивачу. Вказівки на те, що фірма дарує чи передає у власність вищевказаний автомобіль ОСОБА_3 в даному документі немає, проте поставлена відмітка «Гуманітарна допомога. Продаж заборонено».

Таким чином, так як транспортний засіб, одержаний позивачем, є гуманітарною допомогою, на спірні правовідносини поширюються положення Закону України Про гуманітарну допомогу.

В судовому засіданні представником позивача як підставу необхідності оформлення у власність та реєстрації за ОСОБА_3 автомобіля зазначено бажання останнього здійснити продаж даної гуманітарної допомоги та отримати прибуток.

В той же час, під поняттям «гуманітарна допомога» відповідно до Закону України Про гуманітарну допомогу слід розуміти цільову адресну безоплатну допомогу в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у звязку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоровя населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб.

Абзацом 3 статті 8 Закону України "Про гуманітарну допомогу" встановлено, що при митному оформленні товарів (предметів), що ввозяться як гуманітарна допомога, обов'язково проставляється у товаросупровідних документах, вантажних митних деклараціях клеймо "Гуманітарна допомога. Продаж заборонено", що завіряється печаткою посадової особи митного органу.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про гуманітарну допомогу" настає відповідальність за порушення законодавства про гуманітарну допомогу, зокрема, за використання гуманітарної допомоги не за цільовим призначенням; з метою отримання прибутку. Товари (предмети) гуманітарної допомоги, які продаються за грошові кошти або передаються за інші види компенсації, та (або) виручка, отримана за такий продаж, вилучаються або конфіскуються у встановленому законом порядку.

Здійснивши системний аналіз вищевказаних норм суд приходить до висновку, що гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин та об'єктивних потреб і виключає можливість продажу такої допомоги для отримання доходу.

Суд не приймає до уваги, як безпідставне, посилання представника позивача на порушення Департаментом соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації прав позивача, передбачених ст. 41 Конституції України, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, підстави для набуття права власності на вищезгаданий транспортний засіб у ОСОБА_3 відсутні, жодних обмежень чи перешкод у володінні чи користуванні даним автомобілем відповідачем не створювалось.

За таких обставин відмовляючи в задоволенні заяви про надання дозволу для зняття транспортного засобу з обліку для подальшого його продажу, суб'єкт владних повноважень діяв відповідно до вимог законодавства в межах наданої компетенції і не порушив прав позивача щодо використання автомобіля для власних потреб.

З урахуванням викладеного на переконання суду дії відповідача-субєкта владних повноважень вчинені на підставі, в межах повноважень, у спосіб та у повній відповідності до законодавства України.

Відповідно до вищенаведеного в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ч. 2 ст. 19, 41 Конституції України, ст. ст.1, 8, 12 Закону України "Про гуманітарну допомогу", пунктів 4, 42 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 08.09.1997 року, керуючись ст. ст. 11, 17, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 12.10.2015 року.