Справа № 804/5369/15
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2015 р. Справа № 804/5369/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Борисенка П.О., при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд»
до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень рішень від 12.01.2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що посадовими особами відповідача було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Нікопрогресбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за наслідками якої складено акт перевірки № 3812/22-02/34124403 від 05.12.2014 року. На підставі акту перевірки податковим органом винесені оскаржувані податкові повідомлення рішення, які позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони були прийняті всупереч нормам діючого законодавства. Крім того, позивач зазначає, що висновки, зазначені у акті перевірки є субєктивною думкою податкового органу і не ґрунтуються на вимогах закону. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на надані суду письмові заперечення, у яких зазначено, що висновки перевірки відповідають фактичним обставинам справи, акт перевірки складений правомірно, згідно із діючим законодавством, висновки за результатами акту перевірки є цілком обґрунтованими, тому винесені податкові повідомлення рішення є такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» перебуває на обліку в Нікопольській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області як платник податків.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до ст.75.1.2. статті 75 Податкового кодексу України (далі ПК України), документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Судом встановлено, що у період з 03.11.2014 року по 28.11.2014 року, посадовими особами відповідача було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Нікопрогресбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за наслідками якої складено акт перевірки № 3812/22-02/34124403 від 05.12.2014 року.
Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями рішеннями, позивачем 30.01.2015 року подано до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області первинну скаргу № 77.
Суд вважає оскаржувані податкові повідомлення рішення, в частині які оскаржує позивач, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що у перевіряємий період Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» мало взаємовідносини з ТОВ «Руд - Інвест», ТОВ «ОСОБА_3 ЛТД» та ТОВ «Про - Елмон» на підставі господарських договорів: № 69/05/13 від 26.09.2013 року; № 71/05/13 від 01.10.2013 року; № 80/05/13 від 01.11.2013 року; № 99/05/13 від 27.11.2013 року; № 115/05/13 від 11.12.2013 року; № 72/05/13 від 08.10.2013 року; № 106/05/13 від 02.12.2013 року.
Реальність вчинення господарських операцій з вищевказаними контрагентами підтверджується наявними у матеріалах справи копіями первинних документів, зокрема: податковими накладними: № 83 від 30.10.2013 року; № 105 від 31.10.2013 року; № 82 від 30.10.2013 року; № 206 від 04.12.2013 року; № 207 від 05.12.2013 року; № 208 від 09.12.2013 року; № 209 від 10.12.2013 року; № 209 від 10.12.2013 року;№ 210 від 12.12.2013 року; № 211 від 12.12.2013 року; № 212 від 12.12.2013 року;№ 126 від 10.12.2013 року, № 127 від 12.12.2013 року; № 128 від 13.12.2013 року; № 129 від 19.12.2013 року;№ 125 від 03.12.2013 року; № 93 від 27.12.2013 року;платіжними дорученнями: № 1807 від 14.04.2014 року; № 1363 від 18.11.2013 року; № 752 від 25.11.2013 року; № 1387 від 25.11.2013 року; № 1808 від 14.04.2013 року; № 1508 від 17.01.2014 року; № 1806 від 14.04.2014 року; № 1873 від 24.04.2014 року;№ 1805 від 14.04.2014 року; актами приймання виконаних будівельних робіт; довідками про вартість виконаних робіт та ін.
Крім того, суд зауважує на тому, що протягом 2013 року позивач в межах власної господарської діяльності мав взаємовідносини з ПАТ КБ «Приватбанк», ПП «Брок - Альянс», ПАТ «НЗФ», ВАТ «Південний ГЗК» про свідчать укладені договори, зокрема, договір підряду № 39/05/14 від 20.08.2013 року, № 52/05/13 від 02.09.2013 року, № 1302367, № 1301138, 114/05/13, № 1302367, № 1301138, № 114/05/13, № 2013/д/УКС/1172. При цьому, для виконання умов зазначених договорів, позивачем було укладено договори підряду на виконання ремонтно будівельних робіт № 69/05/13 від 26.09.2013 року; № 71/05/13 від 01.10.2013 року, № 80/05/13 від 01.11.2013 року; № 99/05/13 від 27.11.2013 року; № 115/05/13 від 11.12.2013 року; № 72/05/13 від 08.10.2013 року; № 106/05/13 від 02.12.2013 року з ТОВ «Руд - Інвест», ТОВ «ОСОБА_3 ЛТД» та ТОВ «Про - Елмон». Факт виконання підрядних робіт з боку позивача підтверджується наявними первинними документами.
Також, суд звертає увагу на те, що при проведенні перевірки позивача відповідачем було враховано висновки, викладені у акті перевірки ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.08.2014 року № 589/22-03/38193381 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Про - Елмон» щодо підтвердження господарських відносин з постачальниками та покупцями з червня 2013 року по червень 2014 року.
Згідно вищевказаного акту перевірки встановлено відсутність трудових ресурсів, виробничих потужностей, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди.
Таким чином, суд доходить висновку, що посадові особи податкового органу зробили висновок про незаконність віднесення позивачем витрат з виконання договору з контрагентом до податкового кредиту лише на підставі акту перевірки підприємства контрагента, який жодним чином не є доказом та проігнорували факт наявності первинної документації, що підтверджує податковий кредит.
Пунктом 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що доходи, що враховуються при обчислені об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2, та складаються з: доходу від операційної діяльності та інших доходів, які визначаються відповідно до п. 135.5, за винятком доходів, визначених у пункті 135.4 та у статті 136.
Відповідно п.137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, дохід від реалізації товарів визначається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визначається за датою складання акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.
У п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України вказано, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.
Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ч.1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених.
Таким чином, наведеними нормами права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Виходячи з положень пп. 14.1.181. п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.
Суд вважає, що будь-які документи мають силу первинних документівлише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Згідно п.198.1, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів, послуг.
Таким чином, для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту необхідні належним чином оформленні первинні документи.
З наведеного вбачається, що підставою для формування податкового кредиту є саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної, та здійснення операцій з метою досягнення господарської мети.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2. ст.198 Кодексу).
Виходячи з положень п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 , є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
У відповідності з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, висновки відповідача про те, що позивач порушив положення Податкового кодексу України є безпідставними, не підтвердженими фактичними обставинами справи.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
В розрізі вказаних норм суд встановив, що спосіб захисту, який пропонує позивач, є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів, а тому суд з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача виходить за межі позовних вимог та додатково визнає протиправними податкові повідомлення рішення від 12.01.2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.
Керуючись ст.ст. 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" - задовольнити.
Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" здійснені ним документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету на суму 487,20 грн.(чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок)
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 05.08.2015р.

Суддя ОСОБА_4