Справа № 2а-148/12/0370
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 56519/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю комерційно-виробничого підприємства «Торговий дім «Волинь» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю комерційно-виробничого підприємства «Торговий дім «Волинь» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними рішень про застосування штрафних(фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю комерційно-виробниче підприємство «Торговий дім «Волинь» звернулося до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції, в якому, з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог, просило визнати нечинними податкові повідомлення-рішення № від 28.01.2009 року, № від 28.01.2009 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення фактично були винесені відповідачем в 2011 році, про що свідчить посилання в останніх на норми Податкового кодексу України, який набрав чинності лише з 01.01.2011р., а застосований податковим органом штраф є фактично адміністративно-господарськими санкціями, які можуть застосовуватись до суб'єкта господарювання протягом 6 місяців з дня виявлення, але не пізніше ніж 1 рік з дня вчинення порушення, в той час як з моменту проведення перевірки до винесення податкових повідомлень-рішень фактично пройшло більше двох років.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем визнається вчинення встановлених актом перевірки від 12.01.2009р. порушень, а тому оспорювані податкові повідомлення-рішення від 28.01.2009р. №№ , винесені Луцькою ОДПІ є правомірними.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю комерційно-виробничого підприємства «Торговий дім «Волинь» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання представників осіб, що беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 12.01.2009 року працівниками ДПА у Волинській області згідно направлень на перевірку від 10.01.2009 року №200174, 200175 була здійснена перевірка кафе, що розташоване за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 13, та належить ТзОВ КВП «ТД «Волинь», з питань дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, про що складено акт від 12.01.2009р. №200157(а.с.5-8). Перевіркою встановлено порушення п.п. 9, 13 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме не забезпечено відповідність готівки на місці проведення розрахунків на суму 50грн.93коп., не забезпечено зберігання фіскального звітного чека від 27.06.2007р. №00547 в книзі ОРО, не забезпечено щоденного друку Z-звітів за 18.06.2008р. та 21.06.2008р. та ст.3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», а саме не пред'явлено торговий патент у сфері громадського харчування.

За результатами перевірки Луцькою ОДПІ до позивача рішеннями від 28.01.2009р. №№ , застосовано штрафні санкції в розмірі 320,00 грн. та 939, 81 грн. відповідно(а.с.22).

26.05.2011р. позивач звернувся до Луцької ОДПІ із заявою про видачу копій рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій по актах перевірки від 12.01.2009р. та 20.01.2009р., в зв'язку з чим відповідач листом від 30.05.2011р. направила позивачу копії рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 28.01.2009р., які, однак, були сформовані у формі податкових повідомлень-рішень форми «С» та містили посилання на норми Податкового кодексу України(а.с.36,9-10).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Однак, колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 28.01.2009 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» об'єктом правового регулювання згідно з цим Законом є торговельна діяльність за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток на території України. Суб'єктами правовідносин, які підлягають регулюванню за цим Законом є юридичні особи та суб'єкти підприємницької діяльності, що не мають статусу юридичної особи, які займаються підприємницькою діяльністю.

Статтею 2 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» встановлено, що торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності чи його структурного (відокремленого) підрозділу займатися зазначеними у цьому Законі видами підприємницької діяльності. Підставою для придбання торгового патенту є заявка. Торговий патент видається державними податковими органами за плату суб'єктам підприємницької діяльності, що проводять торгівельну діяльність.

Згідно з п. п. 1, 2, 3 ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів.

Під торговельною діяльністю у цьому Законі слід розуміти роздрібну та оптову торгівлю, діяльність у торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері за готівкові кошти, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток. Під пунктами продажу товарів у цьому Законі слід розуміти: кіоски, палатки та інші малі архітектурні форми, які займають окремі приміщення, але не мають вбудованого торговельного залу для покупців.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» торговий патент повинен бути розміщений: на фронтальній вітрині магазину, а у разі її відсутності - біля касового апарату; на фронтальній вітрині малої архітектурної форми.

З матеріалів справи слідує та не заперечується позивачем, що на момент проведення перевірки позивачем не було пред'явлено торгового патенту. Крім того, в матеріалах справи також останній відсутній, а відтак відповідачем правомірно застосовані штрафні (фінансові) санкції, передбачені ст.8 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Крім того, податковим ооганом при проведенні перевірки встановлено порушення пунктів 9, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»"

Відповідно до пункту 9 статті 3 зазначеного Закону, - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і убезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Пунктом 4.6 розділу 4 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), передбачено, що суб'єкт господарювання повинен забезпечити, зокрема, ведення в установленому порядку поточної, а також зберігання у господарській одиниці останньої використаної книги обліку розрахункових операцій, зареєстрованої на РРО, друкування Х-звітів, Z-звітів та інших документів (крім розрахункових), а», передбачено експлуатаційною документацією на РРО, тощо.

Відповідно до пункту 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

Пунктом 4.5 розділу 4 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000р. №614, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001р. за №107/5298, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що унесення чи видача готівки з місця доведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій «службове внесення» та «службова видача», якщо таке внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій. Операція «службове внесення» використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання 2-звіту.

Статтею 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» з наступними змінами, та доповненнями, передбачено, що розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів за місцем реалізації товарів, видача готівкових коштів за повернутий покупцем товарна місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг).

Крім цього, пунктом 23 Порядку провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006р. №833, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що забороняється зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб'єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Згідно статті 22 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», - у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом доведено, а позивачем неспростовано висновки відповідача, викладені в акті перевірки.

Крім того, щодо виявлених порушень позивачем п. 9, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та ст.3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», то матеріалами справи підтверджується, що позивач визнала наявність таких порушень, оскільки про неправомірність нарахування санкцій за порушення законодавства про патентування та РРО позивачем ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не вказано, а також не надано належних доказів для спростування висновків податкового органу.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції невірно зазначено про дотримання податковим органом при винесенні рішень строків, встановлених ст. 250 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 Господарського кодексу України передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки).

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) податковий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 Господарського кодексу України. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

В даному випадку судом першої інстанції не досліджено, що санкції застосовані податковим повідомленням-рішенням від 28.01.2009 року № в сумі 340, 00 грн. були застосовані з порушення строків передбачених статтею 250 Господарського кодексу України.

Так, порушення, яке полягало у не забезпеченні зберігання фіскального чеку в КОРО № , було виявлено 27 червня 2007 року, а податкове повідомлення-рішення винесено 28 січня 2009 року. Відтак відповідачем був пропущений річний строк щодо застосування штрафних санкцій до суб'єкта господарювання за порушення законодавства про РРО.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку що податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 28.01.2009 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340, 00 грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при винесенні рішень про застосування штрафних фінансових санкцій за незабезпечення готівки на місці проведення розрахунків на суму 50грн.93коп., незабезпечення щоденного друку Z- звітів за 18.06.2008р. та 21.06.2008р. та непред'явлення торгового патенту у сфері громадського харчування суд першої інстанції вірно встановив дотримання податковим органом строку застосування адміністративно-господарських санкцій, визначеного ст.250 Господарського кодексу України.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю комерційно-виробничого підприємства «Торговий дім «Волинь» задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року у справі № 2а/0370/148/12 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю комерційно-виробничого підприємства «Торговий дім «Волинь» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 28.01.2009 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340, 00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України напротязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: О.Б. Заверуха О.М. Гінда В.В. Ніколін