Справа № 2а-15741/10/2670
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 січня 2011 року < Час проголошення > № 2а-15741/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С. при секретарі судового засідання Шмігелю Т.В., розглянувши адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Нафтовий Альянс»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва
проскасування рішень,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним податкове повідомлення-рішення №/0 від 07.10.2010, прийняте ДПІ у Печерському районі міста Києва.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 27.01.2011 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 01.02.2011, про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21.09.2010 за результатами документальної невиїзної перевірки ТОВ «Нафтовий Альянс»ДПІ у Печерському районі міста Києва було складено Акт № 735/23-9/37044572 (далі Акт перевірки), яким, зокрема, встановлено порушення позивачем пп.пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»та, як наслідок, заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість у розмірі 939481 грн.

07.10.2010 на підставі Акту перевірки відповідно до пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4, пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення №/0, яким у звязку з порушенням пп.пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 1409222 грн., в тому числі штрафні санкції 469741 грн.

Як встановлено судом, позивачем було укладено договір поставки пального №13/04-01 від 13.04.2010 з ТОВ «Сатекс груп»(свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100267587) (далі Договір), на виконання яких протягом квітня-травня 2010 року ТОВ «Сатекс Груп»поставило ТОВ «Нафтовий Альянс»нафтопродукти на загальну суму 5636891,46 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними, актами прийому-передачі та податковими накладними. З банківських виписок, копії яких залучені до матеріалів справи, видно, що останній поставлену продукцію оплатив повністю, в тому числі сплативши в її ціні податок на додану вартість.

З аналізу Акту перевірки видно, що підставою для висновку відповідача про неправомірність формування ТОВ «Нафтовий альянс»податкового кредиту у розмірі 939481 грн. стало відхилення згідно з базою даних «Автоматизованого співставлення податкового зобовязання та податкового кредиту у розрізі контрагентів»за квітень та травень 2010 року між податковим кредитом ТОВ «Нафтовий альянс»та податковими зобовязаннями ТОВ «Сатекс груп»на загальну суму 939481 грн.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

При цьому в пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Законі України «Про податок на додану вартість» передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту пп. 7.2.3 та 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з п. 9.8 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" реєстрація платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 165 від 30.05.1997р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як видно з матеріалів справи, на момент складання відповідних податкових накладних та на момент розгляду справи ТОВ «Сатекс Груп»зареєстроване платником податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства, з рахуванням чого суд приходить до висновку про наявність у нього права на складання податкових накладних.

Крім того, судом встановлено, що зобовязання за Договорами між ТОВ «Нафтовий Альянс»та ТОВ«Сатекс Груп» виконувались сторонами у повному обсязі, що підтверджується відповідними видатковими накладними, актами прийому-передачі, податковими накладними та банківськими виписками, копії яких залучені до матеріалів справи.

Реальність господарських операцій між ТОВ «Нафтовий Альянс»та ТОВ«Сатекс Груп»також підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними, актами приймання нафтопродуктів, договорами зберігання, актами здачі (зняття зі зберігання), заявками на відвантаження товару, договорами поставки з покупцями ТОВ «Нафтовий альянс», оформленими як під час здійснення поставки на підставі Договору між ТОВ «Нафтовий Альянс»та ТОВ«Сатекс Груп», так і під час подальшого продажу позивачем зазначених товарів.

Отже, сума податку на додану вартість у розмірі 939481 грн., віднесена ТОВ «Нафтовий Альянс»до податкового кредиту протягом квітня-травня 2010 року, підтверджується податковими накладними, оформленими відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 165 від 30.05.1997р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037. Відповідна сума ПДВ позивачем сплачена в вартості наданих послуг, що підтверджується банківськими виписками, копії яких залучені до матеріалів справи.

Таким чином, судом встановлено, що Договір був укладений з метою здійснення передбаченої законодавством підприємницької діяльності, наявність у ТОВ «Нафтовий Альянс» та ТОВ «Сатекс Груп»умислу на укладення вказаного Договору з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, відповідачем не доведено, а тому вказані правочини не можуть розглядатись як нікчемні з мотивів їх завідомої суперечності інтересам держави і суспільства відповідно до ст.. 228 ЦК України.

Крім того, порядок дій органів державної податкової служби при визнанні нікчемності правочинів регламентується та роз'яснюється наказами Державної податкової адміністрації України №106 від 22.02.2008 "Про організацію роботи юридичних підрозділів в органах державної податкової служби" та № 266 від 18.04.2008 "Про організацію взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів", Методичними рекомендаціями (орієнтовним алгоритмом дій) органів державної податкової служби по руйнуванню схем ухилення від оподаткування та формуванню доказової бази у справах про стягнення коштів, отриманих за нікчемними угодами, доведеними до регіональних ДПА листом № 2012/7/10-1017/256 від 03.02.2009.

Метою застосування вищезазначених Методичних рекомендацій є формування належної доказової бази у справах про стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними правочинами, як засіб протидії застосуванню схем ухилення від оподаткування недобросовісними платниками, а також необхідність дослідження документообігу (аналіз усіх документів, де відображаються господарські операції), форм здійснення розрахунків, товарного потоку (дослідження фактичного руху товарів від товаровиробника по ланцюгу постачання до кінцевого споживача) для виявлення ознак нікчемності правочину.

Відповідно до Порядку заповнення і подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 166 від 30.05.1997, платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в декларації з ПДВ. Дані, наведені в декларації, повинні відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника, отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Наявність же розбіжностей між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів не є самостійною підставою для визнання правочинів нікчемними.

Аналогічна правова позиція викладена у листі Державної податкової адміністрації України № 20289/7/16-1617 від 29.09.2010.

Водночас, з Акту перевірки видно, що посадові особи ДПІ у Печерському районі міста Києва під час проведення невиїзної документальної перевірки ТОВ «Нафтовий Альянс»не аналізували жодних первинних документів позивача, натомість висновки про завищення податкового кредиту з ПДВ на порушення вимог чинного законодавства зроблені на підставі розбіжностей між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагента ТОВ «Сатекс Груп».

Твердження відповідача про неподання контрагентом позивача ТОВ «Сатекс Груп»податкової звітності за відповідний період не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується Актом перевірки, у якому зазначено, що під час проведення перевірки позивача були використані, зокрема, податкові декларації ТОВ «Сатекс Груп»з ПДВ за квітень та травень 2010 року.

Крім того, позивачем надано суду Акт №867/23-2/36257266 від 05.11.2010, складений ДПІ у Печерському районі міста Києва за результатами проведення планової виїзної перевірки ТОВ «Сатекс Груп»за період з 06.11.2008 по 30.06.2010, яким не встановлено порушень податкового обліку господарських операцій за участю ТОВ «Нафтовий Альянс», натомість у вказаному акті відображені зведені дані податкових зобовязань ТОВ «Сатекс Груп»квітень та травень 2010 року, до яких, з урахуванням доданого до акту перевірки реєстру отриманих та виданих податкових накладних ТОВ «Сатекс Груп», включені і податкові зобовязання з ПДВ, що виникли на підставі господарських операцій за участю ТОВ «Нафтовий Альянс».

Враховуючи викладене, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Сатекс Груп»податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Відтак, викладений в Акті перевірки висновок ДПІ у Печерському районі м. Києва про завищення ТОВ «Нафтовий Альянс»податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 939481 грн. є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення безпідставним та неправомірним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним спірних податкових повідомлень-рішень.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Водночас, з аналізу п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України видно, що вимога про визнання нечинним рішення може стосуватися лише нормативно-правового акта, а вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним) індивідуального акта (рішення) виключає вимогу про скасування цього ж акта, оскільки правові наслідки застосування обох згаданих вимог в даному випадку співпадають. Вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ч. 4 ст. 11 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом скасування спірного податкового повідомлення-рішення №/0 від 07.10.2010, прийнятого ДПІ у Печерському районі міста Києва.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України на його користь з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтовий Альянс» задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 07.10.2010, прийняте Державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтовий Альянс»(01004, м. Київ, вул. Басейна, 9, к. 3) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп. (три гривні 40 коп.).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_1