Справа № 2а-2082/10
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2а-2082/10р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М

при секретарі Кожемяка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси про визнання відмови відповідача протиправною, стягнення підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 11.04.2010 року по 31.12.2010 року та зобовязання відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання відмови щодо виплати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком - протиправною, стягнення підвищення до пенсії за період з 01.01.2006 року по 31.12.2010 року та зобовязання відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється «дитиною війни» в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і має право на пільги, передбачені цим Законом. Зокрема, посилаючись на статтю 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» позивачка зазначає, що вона має право на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Однак таке підвищення у 2006-2010 роках їй не нараховувалася та не виплачувалася.

Верховна рада своїм Законом України № 3235-IV від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік, стаття 77 та стаття 110, Законом України № 489-V від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», стаття 71, пункт 12, а також Законом України № 247 від 31.12.2007 року «Про державний бюджет України на 2008 рік», стаття 41, пункт 2 призупинила дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Однак рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № - рп/2007 та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення, що зупиняли дію статті 6 Закону, були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили свою чинність з дня їх ухвалення.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч. 2 статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії «дітям війни» встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами. Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті інших, або нових законів, або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином невиплата підвищення до пенсії, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є протиправною і такою, що суперечить Конституції та Законам України.

Розмір підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01 січня 350 гривень, з 01 квітня 359 гривень, з 01 жовтня 366 гривень.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01 січня 380 гривень, з 01 квітня 406 гривень, з 01 жовтня 411 гривень.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01 січня 470 гривень, з 01 квітня 481 гривню, з 01 липня 482 гривні, з 01 жовтня 498 грн.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01 січня 498 гривень, з 01 листопада 573 гривні.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 210 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01 січня 695 гривень, з 01 квітня 706 гривень, з 01 липня 709 грн., з 01 жовтня 723 грн., з 01 грудня 734 грн.

Таким чином відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» сума невиплаченого їй підвищення до пенсії за 2006-2010 роки складає 7105 грн. 50 коп., із розрахунку (4302 грн. + 4809 грн. + 5793 грн. + 6126 грн., + 8510 грн.) х 30% = 7105 грн. 50 коп.

Вважає, що не виплата їй підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є протиправною і такою, що суперечить Конституції України та законам України. А тому, просила суд поновити їй строк для звернення до суду за захистом її прав, визнати відмову відповідача щодо виплати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком - протиправною, стягнути з відповідача підвищення до пенсії за період з 01.01.2006 року по 31.12.2010 року та зобовязати відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати їй підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

25.11.2010 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просить визнати відмову відповідача щодо виплати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком - протиправною, стягнути з відповідача підвищення до пенсії за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року в сумі 1955 грн. 40 коп. та зобовязати відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати їй підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою суду від 06.12.2010 року позовна заява позивачки ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Управління пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси про визнання відмови протиправною та стягнення підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2010 року по 10.04.2010 року включно залишена без розгляду, в звязку з пропуском позивачкою строку звернення до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила визнати відмову відповідача щодо виплати їй підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком протиправною, стягнути з Управління пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси на її користь підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 11.04.2010 року по 31.12.2010 року та зобовязати відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати їй підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Представник відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установчому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причину неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. А тому, суд вважає за можливе справу розглянути у відсутність відповідача.

Суд, вислухавши доводи та пояснення позивачки ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року має статус «дитини війни». У звязку з цим позивачка відповідно до статті 6 зазначеного Закону з 01.01.2006 року має право на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Вказані обставини підтверджені копією паспорта (а. с. 5) та копією пенсійного посвідчення № б/н, виданого 24.05.2000 року (а. с. 8).

З 01 січня 2008 року підвищення до пенсії виплачувалося позивачці у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме з 01 січня 2008 року 47 гривень, з 01 квітня 2008 року 48 гривень 10 копійок, з 01.07.2008 року 48 гривень 20 копійок, з 01.10.2008 року 49 гривень 80 копійок. Тобто мала місце виплата підвищення до пенсії позивачці в розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, замість 30% від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію статті 6 зазначеного Закону на 2006 рік було зупинено.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір підвищення до пенсії склав 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10 рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66, розділу II, пункту 3 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і на 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу I, п.п. 1-4, 6-22, 24100 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. п. 41 розділу II «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обовязковими до виконання на усій території України, та є остаточними і не можуть бути оскаржені.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного Закону, що визнані неконституційними.

Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10 рп/2008 року та приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року Управління Пенсійного Фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси повинно було нараховувати та сплачувати позивачці підвищення до пенсії у розмірі передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним судом рішення щодо неконституційності п. п. 41 розділу II «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

У 2010 році дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не призупинялася, а застосування відповідачем положень Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року щодо визначення розміру підвищення пенсії є безпідставним, оскільки розмір підвищення пенсії визначений Законом України Про соціальний захист дітей війни, який має вищу юридичну силу, ніж постанова КМ України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - Управління пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачці в частині її підвищення відповідно до положень ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни у 2010 році не здійснював і не проводив таку виплату, а щомісячно нараховував та виплачував позивачці, як дитині війни, підвищення до пенсії в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яка є підзаконним нормативним актом і не повинна застосовуватись відповідачем, як така, що суперечить Закону №2195-IV, який має вищу юридичну силу.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30% підвищення до пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України;

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обовязок щодо: призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за №8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням - забезпечення призначення та виплати пенсії.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачці 30% підвищення до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

За положеннями чинного законодавства України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідачем, в порушення ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обовязку щодо нарахування та виплати позивачці підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Аналіз наведеного закону і обставин справи, дають суду підстави до висновку, що соціальні права позивачки ОСОБА_1 на отримання підвищення до пенсії, як особі, що має статус «дитини війни», в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, порушені, а тому підлягають захисту в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача у визначеній грошовій сумі, не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування до пенсії замість органу, на який покладено такі повноваження. Обовязок нарахування доплати до пенсії позивачу, в розмірі передбаченому ст. 6 Закону України покладено на Управління Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів, в даному випадку на Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси, тобто за місцем проживання позивача. Крім того, суд бере до уваги, що Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районним управлінням Пенсійного Фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

З огляду на вищевикладене та виходячи із загальних засад пріорітетності законів України над урядовими нормативно-правовими актами, при вирішенні даного спору необхідно застосовувати саме статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Крім того, суд вважає, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України та зазначено нормою Закону. Питання стосунків між субєктами владних повноважень щодо механізму реалізації положень ст. 6 названого закону, отримання в повному обсязі фінансування на виконання ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за № 2195 не може погіршувати соціальний захист позивача, розмір підвищення пенсії, гарантованих зазначеним Законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині визнання відмови відповідача щодо нарахування та виплати позивачці підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком протиправною та зобовязання здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 11.04.2010 року по 31.12.2010 року за виключенням 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачених їй за цей же період в 2010 році підлягає до часткового задоволення, а саме за період з 11.04.2010 року по день винесення рішення 20.12.2010 року.

Позовні вимоги в частині зобовязання відповідача нараховувати та виплачувати позивачці ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» по 31 грудня 2010 року та в подальшому при нарахуванні пенсії до задоволення не підлягають, оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, а не тих які можуть бути порушені в майбутньому.

Відповідно до ст. 94 КАС України суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивачки судові витрати в сумі 3 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, ст. 152 Конституції України, ст. ст. 11, 12, 17, 69, 94, 160, 161, 162, 163, 256 КАС України, Законом України Про державний бюджет України на 2010 рік», Законом України Про соціальний захист дітей війни, ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси про визнання відмови відповідача протиправною, стягнення підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 11.04.2010 року по 31.12.2010 року та зобовязання відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком - задовольнити частково.

Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком - протиправною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з її розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 11 квітня 2010 року по 20 грудня 2010 року включно, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 (три) гривні 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним направленням її копії, особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: В.М. Скляренко

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини, повний текст постанови виготовлений та підписаний 24 грудня 2010 року.