Справа № 22-а/0690/3571/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/3571/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації (далі Управління праці) на постанову Олевського районного суду від 9 липня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати йому коштів у розмірах менших ніж це передбачено ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11) та стягнути з Управління праці доплату громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення в сумі 54322 грн. 72 коп. за період з 01.01.1999 року по 31.12.2008 року.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 9 липня 2009 року позов задоволено частково у сумі 54282 грн. 72 коп.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 3), протягом спірного періоду працював у зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.6-9, 13, 14). Позивач отримував виплати згідно зі ст.39 Закону № 796-Х11 у розмірі 10 грн. 50 коп. щомісячно, що не відповідає розміру, встановленому вище зазначеною статтею Закону, а саме, дві мінімальні заробітні плати.

Задовольняючи позов про визнання неправомірними дій Управління праці та стягнення невиплачених коштів за період з 01.01.1999 року до 26.05.2008 року суд першої інстанції виходив з того, що доплата за ст.39 Закону є складовою частиною заробітної плати, а тому на неї не поширюється строк позовної давності. Проте, такий висновок суду є помилковим.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про оплату праці заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. А доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена ст. 39 Закону № 796-Х11, є соціальною виплатою, оскільки здійснюється органами соціального захисту населення (підпункт 5 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936) за рахунок державного бюджету усім працюючим у такій зоні громадянам незалежно від форми власності підприємств, установ та організацій та їх відомчої належності.

За таких обставин, суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин річний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст. 99 КАС України, про що зазначалось відповідачем у запереченнях на позов, та положення ч.1 ст.100 КАС України про те, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, дату звернення ОСОБА_1 до суду (26.05.2009 року) та відсутність доказів з боку позивача щодо пропуску строку звернення до суду з поважних причин, у задоволенні позову за період з 01.01.1999 року до 26.05.2008 року слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення позивача до суду.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року № 107-У1 дію абзацу другого ст. 39 Закону № 796-Х11 щодо спірних виплат на 2008 рік було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України № 107-У1 від 28.12.2007 року в частині зупинення на 2008 р. дії ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визнані неконституційними.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А відтак, дії Управління праці щодо нарахування та виплати позивачу доплати до заробітної плати у період з 26.05.2008 року по 31.12.2008 року розмір доплати мав становити дві мінімальні заробітні плати щомісячно з урахуванням фактично відпрацьованого часу. Висновок суду щодо неправомірності дій відповідача у зазначений період є правильним.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Задовольняючи позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, суд першої інстанції не врахував положень ст. 105 КАС України щодо можливого способу захисту порушеного права.

Виходячи з викладеного, постанова Олевського районного суду від 9 липня 2009 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Управління праці доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону № 796-Х11, за період з 26.05.2008 року по 31.12.2008 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про часткове задоволення позову шляхом зобовязання Управління праці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати за роботу в зоні гарантованого добровільного відселення за період з 26.05.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі двох мінімальних заробітних плат, передбачених Законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України, за кожен місяць пропорційно відпрацьованому часу з урахуванням проведених виплат.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду від 9 липня 2009 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 01.01.1999 року до 26.05.2008 скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Постанову Олевського районного суду від 9 липня 2009 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 26.05.2008 року по 31.12.2008 скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати за роботу в зоні гарантованого добровільного відселення за період з 26.05.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі двох мінімальних заробітних плат, передбачених Законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України, за кожен місяць пропорційно відпрацьованому часу з урахуванням проведених виплат.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді