Справа № 808/6450/15
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

24 вересня 2015 року (12 год. 00 хв.) Справа № 808/6450/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

/представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

03.09.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» (далі - позивач) до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить: визнати незаконним та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 26.08.2015 № про визначення грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 71141,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 17785,25 грн., а всього 88926,25 грн., та № про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 17905,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій, їх реальності та відображення в обліку по взаємовідносинах з ТОВ «Імперіал Бренд» за період жовтень, листопад 2014 року, за результатами якої складено акт від 14.08.2015 №99/08-29-22-0208/36358380 (далі ОСОБА_3 перевірки). На підставі ОСОБА_3 перевірки відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26.08.2015 № та №. ОСОБА_3 перевірки позивач вважає необґрунтованими, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення на думку позивача є безпідставними та підлягають скасуванню.

Ухвалою від 07.09.2015 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 24.09.2015.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, зокрема зазначивши, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства у жовтні, листопаді 2014 року є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Зазначив, що сторонами були дотримані вимоги чинного законодавства України при укладанні та виконанні договору, що підтверджується відповідними первинними документами, наданими на перевірку, які у свою чергу, свідчать про правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2014 року по господарській операції з ТОВ «Імперіал Бренд». Доводи податкового органу про відсутність реального вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Імперіал Бренд» ґрунтуються лише отриманій податковій інформації про неможливість проведення зустрічної звірки, оскільки підприємство начебто не перебуває за зареєстрованою адресою при цьому податковий орган зневажає попередньо отриманою інформацією, а саме - Довідкою зустрічної звірки від 11.03.2015 №81/2211/38203090 щодо підтвердження реальності здійснення господарських операцій з позивачем за період серпень-грудень 2014 року, яка складена ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві. Зазначив, що законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Наголосив, що у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. З наведених підстав, вважає складені податкові повідомлення-рішення неправомірними, а отже такими, що підлягають скасуванню. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що за результатами проведеного дослідження фінансово-господарських операцій позивача за жовтень, листопад 2014 року можливо зробити висновок про те, що первинні документи ТОВ «Імперіал Бренд» використовувались для формування податкового кредиту позивача та не засвідчують факт реального здійснення господарських операцій. Згідно наявної податкової інформації ТОВ «Імперіал Бренд» не встановлено за податковою адресою. Зазначив, що ТОВ «Імперіал Бренд» не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного. Крім того, згідно отриманої податкової інформації, не встановлено факт передачі товарів (послуг) ТОВ «Імперіал Бренд» у період жовтень 2014 року контрагентам-покупцям, у зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) договорів про господарську діяльність, актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів. Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ «Імперіал Бренд» з платниками податків відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, та у ТОВ «Імперіал Бренд» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій. Таким чином, ТОВ «Імперіал Бренд» здійснював діяльність спрямовану на здійснення операцій повязаних з наданням податкової вигоди третім особам. Зазначив, що не можливо встановити виробника товару та визначити ланцюг постачання товару від виробника до кінцевого споживача. Тому, вважає оскаржувані податкові повідомлення - рішення правомірними, через що просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 24.09.2015 було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлення від 07.08.2015 №396 та наказу відповідача від 07.08.2015 №443 в період з 07.08.2015 по 13.08.2015 відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій, їх реальності та відображення в обліку по взаємовідносинах з ТОВ «Імперіал Бренд» за період жовтень, листопад 2014 року.

За результатами перевірки 14.08.2015 відповідачем був складений ОСОБА_3 перевірки, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог п. 14.1.36, п. 14.1.181 ст. 14, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України завищено податковий кредит на суму ПДВ 89046,00 грн. сформований від ТОВ «Імперіал Бренд» у т.ч. по періодам: за жовтень 2014 року на суму ПДВ 39576,00 грн.; за листопад 2014 року на суму ПДВ 49470,00 грн. що призвело до:

- заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2014 року на суму 39576,00 грн. , за листопад 2014 року на суму 49470,00 грн.

- завищення від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за листопад 2014 року на суму 17905,00 грн.

- завищення залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за жовтень 2014 року на суму 17905,00 грн.

- завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового за жовтень 2014 року на суму 17905,00 грн.

- заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового)періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду а жовтень 2014 року на суму 21671,00 грн., за листопад 2014 року на суму 49470,00 грн.

На підставі ОСОБА_3 перевірки 26.08.2015 відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 88926,25 грн. з яких 71141,00 грн. за основним платежем, 17785,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу було зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 17905,00 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем 26.08.2015.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки ОСОБА_3 перевірки, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Відповідач в ОСОБА_3 перевірки позивача посилається на недотримання, позивачем вимог

п. 14.1.36, п. 14.1.181 ст. 14, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

За приписами п. 14.1.36, п. 14.1.181 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Судом встановлено, що позивачем задекларовано податкового кредиту за жовтень-листопад 2014 року на загальну суму 89046,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Імперіал Бренд».

01.07.2014 між позивачем та ТОВ «Імперіал Бренд» було укладено договір №01-07, за яким останній зобовязався поставити позивачу продукцію, а позивач прийняти продукцію та сплатити її вартість.

ТОВ «Імперіал Бренд» на загальну суму ПДВ у розмірі 89046,00 грн. виписало податкові накладні від 01.10.2014 №5, від 13.10.2014 №146, від 14.10.2014 №166, від 17.10.2014 №225, від 09.10.2014 №107, від 16.10.2014 №204, від 06.10.2014 №59, від 21.10.2014 №265, від 24.10.2014 №321 та видаткові накладні на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Імперіал Бренд», що підтверджується платіжними дорученнями та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що в матеріалах справи в повному обсязі наявні податкові накладні, видаткові накладні, які оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Імперіал Бренд».

Також, судом встановлено, що вищезазначені податкові накладні було відображено позивачем в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за жовтень-листопад 2014 року, що підтверджується наданими позивачем реєстрами виданих та отриманих податкових накладних.

Факт поставки товару та перевезення вантажу підтверджується товарно-транспортними накладними, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що в матеріалах справи в повному обсязі наявні товарно-транспортні накладні, які оформлені належним чином та містять всю необхідну інформацію щодо транспортування товару, а саме: найменування вантажовідправника, вантажоодержувача, замовника, пункт навантаження/розвантаження, найменування автомобілю, дані про водія, вартість вантажу, дані про супровідні документи, підпис та печатка перевізника.

Всі вищевказані документи наявні в матеріалах справи.

З матеріалів справи, а саме з товарно-транспортних накладних, вбачається, що транспортування товару від ТОВ «Імперіал Бренд» позивачу здійснювалось ПП ОСОБА_4 автомобілем ОСОБА_2 10512НА з причепом АР5905ХХ.

Судом встановлено, що за наслідками виконання робіт з перевезення кожної партії вантажу по місту Запоріжжя між позивачем та ПП ОСОБА_4 складались та підписувались ОСОБА_3 виконаних робіт.

Позивач розрахувався за виконані роботи у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ПП ОСОБА_4, що підтверджується платіжним дорученням, наявним в матеріалах справи.

Суд зазначає, що придбана у ТОВ «Імперіал Бренд» продукція в подальшому використовувалась для виробництва проволоки порошкової, що підтверджується даними оборотно-сальдової відомості по рахунку 201.

В ОСОБА_3 перевірки відповідач, серед іншого, посилається на те, що згідно товарно-транспортних накладних пункт навантаження товару - м. Запоріжжя, вул. Базова, буд. 4, проте згідно даних АІС Податковий блок ТОВ «Імперіал Бренд» знаходиться на обліку ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС м. Києва.

З приводу наведених посилань, суд зазначає наступне.

Дійсно з товарно-транспортних накладних вбачається, що пункт навантаження продукції розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базова, буд. 4.

Суд зазначає, що позивачем до суду було надано договір суборенди №1/04/1 від 01.04.2014, відповідно до якого ТОВ «Фарбегут» (орендар) передав ТОВ «Імперіал Бренд» у тимчасове володіння та користування (суборенду) приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базова, буд. 4. Згідно змісту зазначеного договору дане приміщення знаходиться в оренді ТОВ «Фарбегут» на підставі договору оренди №12 від 24.03.2014.

Отже, судом встановлено, що навантаження придбаної у ТОВ «Імперіал Бренд» продукції здійснювалось у приміщенні, що знаходиться у суборенді ТОВ «Імперіал Бренд», а тому вищезазначені твердження відповідача є необґрунтованими.

Також, в ОСОБА_3 перевірки відповідач зазначає про порушення позивачем вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме на те, що згідно баз даних податкової звітності, що була подана контрагентом позивача ТОВ «Імперіал Бренд», до податкового кредиту включено податкові накладні від контрагентів виписані в один день в рамках дії одного договору в сумі ПДВ до 10000 грн., які відображені в податковій звітності СГД, проте не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд зазначає, що відповідно до п. 11 Підрозділу 2 Прикінцевих положень Податкового кодексу реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Отже, оскільки в податкових накладних виписаних ТОВ «Імперіал Бренд» позивачу у жовтні-листопаді 2014 року сума податку на додану вартість в одній податковій накладній менша ніж 10000,00 грн., то ТОВ «Імперіал Бренд» не зобовязаний був реєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Щодо посилань на те, що ТОВ «Імперіал Бренд» до податкового кредиту включено податкові накладні виписані в один день в рамках дії одного договору, суд зазначає, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що податкові накладні ТОВ «Імперіал Бренд» були виписані позивачу в один день.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач в ОСОБА_3 перевірки посилається на отриману від ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкову інформацію №931/7/26-59-22-08 від 26.01.2015 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Імперіал бренд» стосовно взаємовідносин з контрагентами за жовтень 2014 року.. Згідно зазначеної інформації зустрічна звірка не проведена у зв'язку з тим, що підприємство не встановлено за податковою адресою. Відповідно до зазначеної інформації господарські операції ТОВ «Імперіал Бренд» не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. В зв'язку з цим ТОВ «Імперіал Бренд» не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного. Також, не встановлено факт передачі товарів (послуг) ТОВ «Імперіал Бренд» у період жовтень 2014 року контрагентам-покупцям, у зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) договорів про господарську діяльність, актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів. Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ «Імперіал Бренд» з платниками податків відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином, у ТОВ «Імперіал Бренд» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій. Таким чином, у ТОВ «Імперіал Бренд» відсутні об'єкти оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток по операціях з продажу товарів (послуг) підприємствам-покупцям у період жовтень 2014 року.

Суд зазначає, що позивачем до суду було надано Довідку ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 11.03.2015 №81/2211/38203090 про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Імперіал Бренд» щодо документального підтвердження господарських відносин з позивачем їх реальності та повноти відображення в обліку за період серпень-грудень 2014 року. Згідно висновків зазначеної Довідки звіркою документально підтверджено реальність здійснення господарських відносин з позивачем за період з 01.08.2014 по 31.12.2014, встановлено відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків із позивачем за період з 01.08.2014 по 31.12.2014.

Отже, висновки викладені в зазначеній Довідці спростовують висновки викладені в податковій інформації, на яку посилається відповідач, та підтверджують реальність здійснення господарських відносин ТОВ «Імперіал Бренд» з позивачем за період з 01.08.2014 по 31.12.2014.

Суд зазначає, що перерахування коштів легально діючими підприємствами на рахунок фіктивних підприємств, не робить ці кошти отриманими завідомо злочинним шляхом, оскільки вони вважаються отриманими під час легальної господарської та підприємницької діяльності, поки не доведено протилежне. На даний час не має будь-якого судового рішення, що надавало би оцінку взаємовідносин позивача з ТОВ «Імперіал Бренд».

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не Актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в ОСОБА_3 висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені без повного та всебічного дослідження наявної інформації.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: «...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів наявності фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного заволодіння ним, внаслідок укладання та виконання позивачем та його контрагентами правочинів.

Суд зазначає, що на даний час у суду відсутні відомості щодо наявності судових рішень, які б спростовували факт реальності виконання договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Імперіал Бренд».

Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що можливий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про визнання нікчемного правочину дійсним стосується лише нікчемних правочинів з дефектом форми та правочинів без необхідного схвалення (параграф 2 глави 16 ЦК України).

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угода між позивачем та його контрагентом порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямований на заволодіння майном держави.

Також, відповідно до вимог податкового законодавства, особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

Судом встановлено, що ТОВ «Імперіал Бренд» у перевіряємий період мало статус платника податку на додану вартість, а відтак мало право видавати позивачу податкові накладні на підтвердження факту отримання останнім товару, який надавався цим підприємством. Крім того, зазначене підприємство декларувало свої зобовязання по взаємовідносинам з позивачем.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо контрагент підприємства порушив законодавство при нарахуванні та сплаті своїх податкових зобовязань, відповідальність за це несе виключно він, можливості покладення відповідальності на інших осіб законодавством України не тільки не передбачено, але прямо заборонено. Таким чином, несплата податків однією із сторін правочину чи їх приховування не є підставою для висновку про нікчемність правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі Закон України №996-ХІV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закон України №996-ХІV визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Підпунктами 2.1., 2.2., 2.4, 2.16 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено наступне:

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Суд зазначає, що предявлені до перевірки документи є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення між позивачем та ТОВ «Імперіал Бренд» господарських операцій.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 26.08.2015 № та №, а відтак про необхідність їх скасування, через що визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Доданим до матеріалів справи платіжним дорученням №851 від 31.08.2015 документально підтверджується факт сплати позивачем судового збору в сумі 213,66 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на користь позивача з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26.08.2015, прийняте Державною податковою інспекцією в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 88926,25 грн., з яких за основним платежем 71141 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 17785,25 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26.08.2015, прийняте Державною податковою інспекцією в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2014 року на 17905 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» сплачений судовий збір у сумі 213,66 грн. (двісті тринадцять гривень 66 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль