Справа № 813/3595/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Львів № 813/3595/15

11 год. 50 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув;

відповідача: представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Дрогобицька міська рада про зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Державна архітектурно-будівельна інспекції України звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Дрогобицька міська рада, в якому просить зобовязати відповідача за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованої прибудови із мансардою до квартири АДРЕСА_1 та привести квартиру АДРЕСА_1 у попередній стан згідно плану будинку квартири №4 від 12.09.2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області (далі Департамент) було проведено перевірку виконання гр. ОСОБА_1 будівельних робіт з реконструкції квартири №4 з прибудовою до житлового будинку на вул. Котляревського, 25 у м. Дрогобич. В результаті проведеної перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_1 у двоповерховому чотириквартирному житловому будинку на прибудинковій території, яка належить до земель міста і не надана в приватну власність або користування відповідачу, на вул. Котляревського, 25 у м. Дрогобичі здійснює прибудову із мансардою до квартири №4, яка їй належить на праві спільної власності, без права на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вимоги Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 року (акт перевірки №3/12 від 06.02.2015 року).

За наслідками перевірки, Департамент видав ОСОБА_1 припис №3/12 від 06.02.2015 р., яким зобов'язано відповідача привести обєкт прибудови із реконструкцією квартири №4 на вул. Котляревського, 25 у м. Дрогобич у попередній стан, згідно плану будинку кв. №4 від 12.09.2008 року.

16.04.2015 р. позивачем проведено перевірку виконання вимог припису №3/12 від 06.02.2015 р. та встановлено, що на час перевірки вказаний припис відповідачем не виконано. Відтак, звернувся із даним позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, а також здійснювати розгляд справи у відсутності представника.

Відповідач в судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Заперечень чи пояснень відповідача щодо даного адміністративного позову до суду не надходило. За таких обставин, суд на підставі ч.4 ст.128 КАС України, ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Дрогобицька міська рада в судове засідання не прибула, надіслала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України, у звязку з неприбуттям сторін у судове засідання, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

На підставі звернення гр. ОСОБА_2, Департаментом ДАБІ у Львівській області 06.02.2015 року проведено позапланову перевірку виконання гр. ОСОБА_1 будівельних робіт з реконструкції квартири №4 з прибудовою до житлового будинку на вул. Котляревського, 25 у м. Дрогобич.

Перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_1 у двоповерховому чотириквартирному житловому будинку на прибудинковій території, яка належить до земель міста і не надана в приватну власність або користування відповідачу, на вул. Котляревського, 25 у м. Дрогобичі здійснює прибудову із мансардою до квартири №4, яка їй належить на праві спільної власності, без права на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вимоги Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 року (акт перевірки №3/12 від 06.02.2015 року).

За результатами проведеної перевірки Департаментом було складено протокол про адміністративне правопорушення 3/12 від 06.02.2015 року та винесено припис №3/12 від 06.02.2015 р., яким зобов'язано відповідача привести обєкт прибудови із реконструкцією квартири №4 на вул. Котляревського, 25 у м. Дрогобич у попередній стан, згідно плану будинку кв. №4 від 12.09.2008 року.

18.02.2015 року директором Департаменту ДАБІ у Львівській області винесено постанову №3/17-ф/пз по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 6800,00 грн.

16.04.2015 р. позивачем проведено перевірку виконання вимог припису №3/12 від 06.02.2015 р. Перевіркою встановлено, що вимоги припису відповідачем не виконано, про що складено Акт проведення перевірки №3/05-360-3/4 від 16.04.2015 року.

Враховуючи те, що відповідачем не виконано вимог припису №3/12 від 06.02.2015 р., позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи рішення, суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 р. №687-XIV та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі Закон №3038-VI).

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Закону №3038-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону №3038-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, в тому числі, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно з ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст.10 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю).

Згідно з приписами частини 1 та 7 статті 376 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану..

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що при розгляді позовів про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України, зокрема, в ухвалі від 23.04.2015 року (справа №К/800/22069/14) та постанові від 21.05.2015 року (справа №К/800/40528/14).

Відтак, згідно з положеннями норми ст. 376 Цивільного Кодексу України, для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва необхідна наявність певних умов, а саме: істотне відхилення від проекту, суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб, істотне порушення будівельних норм і правил, а також неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи від такої перебудови.

Водночас, Департаментом не надано доказів того, що будівельні роботи, які виконані позивачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а також доказів неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм. При цьому, можливість знесення самочинного будівництва закон пов'язує саме з цими обставинами, а не з невиконанням припису.

Інших доказів та доводів щодо можливості перебудови та порушення прав інших осіб гр. ОСОБА_1 позивачем не надано, до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Таким чином, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вказана позиція узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 21 липня 2015 р. №К/800/42881/14.

Як слідує з матеріалів справи, позивач обмежився лише документами щодо обстеження обєкта реконструкції квартири та притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

Проте, доказів щодо вчинення Департаментом вичерпних заходів, передбачених наведеними вище нормами, а саме, чи можлива перебудова обєкта реконструкції квартири №4 з прибудовою до житлового будинку на вул. Котляревського, 25 у м. Дрогобич, чи наявні порушення законних прав та інтересів інших осіб та можливість їх усунення, позивачем не надано, до матеріалів справи не долучено.

Крім цього, як вбачається із змісту акта перевірки №3/12 від 06.02.2015 року, протоколу №3/12 від 06.02.2015 року, припису №3/12 від 06.02.2015 року та постанови №3/17-ф/пз від 18.02.2015 року, то в таких зазначено, що квартира №4 на вул. Котляревського, 25 належить ОСОБА_1 на праві спільної власності згідно свідоцтва від 31.05.2001 р. №13556.

Відтак, позивач, приймаючи припис від 06.02.2015 р. та звертаючись до суду з даним позовом про знесення самочинного будівництва до ОСОБА_1, належним чином не встановив хто є власником (власниками) квартири і не зясував на кого може бути покладено обов'язок здійснювати демонтаж самовільно збудованого об'єкту.

Також суд вважає за необхідне зазначити.

Враховуючи чисельність можливих правопорушень у сфері містобудування, територіальний орган державної архітектурно-будівельної інспекції наділений повноваженнями визначати спосіб усунення виявлених за результатами здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю порушень. Разом з тим, дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень обмежені імперативним характером його діяльності, вираженим у ч. 2 статті 19 Конституції України. Таким чином, територіальний орган державної архітектурно-будівельної інспекції, встановивши порушення, має право вимагати від суб'єкта містобудування його усунення, тобто приведення відносин у містобудівній сфері до таких, що не суперечитимуть вимогам діючого законодавства, не виходячи за межі законом наданих повноважень.

З огляду на викладене, висновок позивача про знесення самочинного будівництва є передчасним, оскільки це крайній захід, і знесення можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, наявні істотні порушення будівельних норм і правил або наявна шкода суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, за умови неможливості перебудови.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні достатні і належні докази щодо ведення відповідачем будівництва на земельній ділянці, що їй не належить, що порушення будівельних норм і правил є істотним, або є порушення будівництвом прав інших осіб, а також, що власником квартири АДРЕСА_2 є лише ОСОБА_1 і такі докази не були надані позивачем під час розгляду справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтовані і не підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ст.94 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 70-72, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 12.10.2015 року.

Суддя Клименко О.М.