Справа № 127/16047/15-а
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/500/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі - Малику О.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №127/16047/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що позивач, згідно наказу Вінницького технікуму електронних приладів №166 від 30 червня 1989 року, з 01 липня 1989 року був зарахований на посаду завідувача лабораторією. З 01 грудня 1989 року, позивач, згідно наказу №312 від 06.12.1989 року, був зарахований викладачем спецдисциплін за фахом «Виробництво мікроелектронних пристроїв». Наказом Міністерства освіти України № 312 від 14.11.1995 року «Вінницький технікум електронних приладів» був перейменований на «Вінницький технічний коледж». За час своєї трудової діяльності в учбовому закладі, з 01 грудня 1989 року по 02 червня 2015 року, позивач працював завідувачем лабораторією і виконував обов'язки викладача спецдисциплін за внутрішнім сумісництвом і був звільнений з роботи 02 червня 2015 року відповідно до наказу Вінницького технічного коледжу №97 від 26.05.2015 року. Оскільки на день звільнення спеціальний трудовий стаж позивача склав 25 років і 6 місяців, останній, 08 червня 2015 року звернувся до управління ПФУ у м. Вінниці із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

Однак, 03 липня 2015 року, відповідач відмовив позивачу у призначенні йому пенсії за вислугу років, посилаючись на п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та Перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 року, у зв'язку з відсутністю у нього необхідно спеціального стажу 25 років.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком та зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років з 08 червня 2015 року та розпочати її виплату.

Відповідачем у десятиденний строк з дня одержання ухвали суду від 10.07.2015 року та копій документів суду були надані заперечення проти позову, відповідно до яких посади лаборанта, спеціаліста 1 категорії та завідувача лабораторії не відносяться до найменування посад переліку закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Ухвалою суду від 29.07.2015р. вказану справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні, оскільки за результатами розгляду заперечення відповідача суд дійшов висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, в судовому засіданні, зазначав, що виконання ним обов'язків викладача не є сумісництвом в розумінні чинного законодавства.

Відповідач у запереченнях проти позову та представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися, просили суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на відсутність у позивача необхідного стажу за спеціальністю.

За клопотанням позивача, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 (завідувач цикловою комісією-кафедрою) та ОСОБА_5 (секретар навчальної частини), які в судовому засіданні пояснили, що працювали разом з позивачем у Вінницькому технічному коледжі, при цьому позивач в період з 01.12.1989р по 02.06.2015р. на постійній основі виконував обовязки як лаборанта, завідувача лабораторією, так і викладача Вінницького технічного коледжу.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом Вінницького технікуму електронних приладів №166 від 30.06.1989 року, ОСОБА_1, з 01 липня 1989 року був зарахований на посаду лаборанта, про що в його трудовій книжці серії БТІ-1№8455701був вчинений відповідний запис за № 4.

Наказом Вінницького технікуму електронних приладів №312 від 6 грудня 1989 року, ОСОБА_1, з 01 грудня 1989 року був зарахований викладачем спецдисциплін за фахом «Виробництво мікроелектронних пристроїв», з погодинною оплатою праці, про що у його трудовій книжці серії БТІ-1№8455701 був вчинений відповідний запис за №4, рядок 6.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії БТІ-1№8455701, наказом Міністерства освіти України №312 від 14.11.1995 року, «Вінницький технікум електронних приладів» був перейменований на «Вінницький технічний коледж».

Як вбачається з копії наказу Вінницького технічного коледжу № 97 від 03.05.2001р., ОСОБА_1 звільнено з посади лаборанта з 30.04.2001р. і переведено його на посаду спеціаліста І категорії з 01.05.2001 року. (а.с. 14)

Наказом Вінницького технічного коледжу №12 від 30.01.2004р., ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста І категорії з 31.01.2004р. і переведено його на посаду завідувача лабораторіями з 01.02.2004р., про що у його трудовій книжці серії БТІ-1№8455701 був вчинений відповідний запис за №7.

Наказом Вінницького технічного коледжу №97 від 26.05.2015р. ОСОБА_1, завідувача лабораторії, звільнено від виконання обовязків викладача з 02.06.2015р. у звязку із виходом на пенсію за вислугу років, про що у його трудовій книжці серії БТІ-1№8455701 був вчинений відповідний запис за №10. (а.с. 12).

Таким чином, в період з 01 грудня 1989 року по 2 червня 2015 року позивач виконував роботу викладача спецдисциплін. На момент звільнення спеціальний стаж позивача становив 25 років та 6 місяців.

08 червня 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

Однак, згідно протоколу рішення комісії по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України щодо призначення пенсії ОСОБА_1 № 45 від 03.07.2015 року, останньому відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, згідно п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку із відсутністю даних посад в переліку найменувань посад закладів і установ освіти, робота яких дає право на пенсію за вислугу років. (а.с. 9-10).

Рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років суд вважає таким що не ґрунтується на вимогах закону з огляду на таке.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909 затверджено Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту й посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Так, згідно розділу І цього Переліку, право на пенсію за вислугу років мають викладачі вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про освіту» коледж - галузевий вищий навчальний заклад або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, повязану із здобуттям ступенів молодшого бакалавра та/або бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження. Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Згідно з п. 12 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту» установлено, що до приведення нормативно-правових актів з питань оплати праці, пенсійного та стипендіального забезпечення у відповідність із вимогами цього Закону умови оплати праці, пенсійного забезпечення педагогічних, науково-педагогічних і наукових працівників, стипендіального забезпечення осіб, які навчаються, зберігаються для коледжів (включаючи коледжі як структурні підрозділи університетів, академій, інститутів) - на рівні вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації.

Як зазначає позивач, на момент звернення до пенсійного фонду про призначення пенсії спеціальний стаж роботи позивача складав 25 років 6 місяців з 1 грудня 1989 року по 2 червня 2015р. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, оскільки наказом Вінницького технікуму електронних приладів №312 від 6 грудня 1989 року ОСОБА_1 з 01 грудня 1989 року був зарахований викладачем спецдисциплін за фахом «Виробництво мікроелектронних пристроїв» та згідно з наказом №97 від 26.05.2015р. його звільнено від виконання обовязків викладача з 02.06.2015р.

Крім того, згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що у тих випадках, коли відсутня трудова книжка, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності документів про наявний трудовий стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи. організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.

Таким чином, для підтвердження наявності відповідного трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, необхідна наявність трудової книжки та відповідних у ній записів, а також інших документів (уточнюючих довідок та ін.) які б свідчили про те, що особа дійсно виконувала роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Як вбачається з трудової книжки позивача, а також згідно довідки №Т/300, виданої 08.06.2015р. Вінницьким технічним коледжем, ОСОБА_1 з 01.07.1989р. по 30.04.2001р. перебував на посаді лаборанта, з 01.05.2001р. по 31.01.2004р. на посаді спеціаліста 1-ї категорії, а з 01.02.2004р. по теперішній час перебував на посаді завідувача лабораторії. Крім того, ОСОБА_1 з основними посадами виконував обовязки викладача за внутрішнім сумісництвом з 01.12.1989р. по 02.06.2015р. ( а.с. 13)

Разом з тим, як вбачається з довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № Т/295, виданих 03.06.2015р. Вінницьким технічним коледжем (а.с. 169, 171), ОСОБА_1 працював у Вінницькому технічному коледжі з 01.05.2001р. по 31.01.2004р. на посаді спеціаліста 1-ї категорії, а з 01.02.2004р. по 03.06.2015р. на посаді завідувача лабораторії та паралельно з основною посадою виконував обовязки викладача з погодинною оплатою праці.

Крім того, згідно довідки Вінницького технічного коледжу № Т/363 від 07.07.2015р., ОСОБА_1 як викладач за внутрішнім сумісництвом протягом 2000-2015р.р. мав педагогічне навантаження, яке затверджувалося відповідними наказами Вінницького технічного коледжу.

Зокрема, згідно з наказами про затвердження педнавантаження викладачів №181 від 31.08.2000р., №177 від 30.08.2001р, №130 від 30.08.2002р., №112 від 30.08.2003р., №115 від 30.08.2004р., №119 від 30.08.2005р., №122 від 30.08.2006р. №125 від 30.08.2007р, №126 від 30.08.2008р., №115 від 31.09.2009р., №110 від 30.08.2010р., №109 від 31.08.2011р., №116 від 31.08.2012р., №133 від 28.08.2013р., №137 від 29.08.2014р. та річними обліками годин на відповідний період (а.с. 74-151) ОСОБА_1, як викладачу, затверджено наступне педагогічне навантаження:

- на 2000-2001 р.р. 449 годин, з яких вичитано 426 годин (денна форма навчання) та 69,05 годин (заочна форма навчання);

- на 2001-2002 р.р. 469 годин, з яких вичитано 509 годин (денна форма навчання) та 119,85 годин (заочна форма навчання);

- на 2002-2003 р.р. 475,2 годин, з яких вичитано 402 годин (денна форма навчання) та 81,10 годин (заочна форма навчання);

- на 2003-2004 р.р. 480 годин, з яких вичитано 448 годин (денна форма навчання) та 120,36 годин (заочна форма навчання);

- на 2004-2005 р.р. 479,94 годин, з яких вичитано 502,92 годин (денна форма навчання) та 135,44 годин (заочна форма навчання);

- на 2005-2006 р.р. 482,23 годин, з яких вичитано 496,83 годин (денна форма навчання) та 115 годин (заочна форма навчання);

- на 2006-2007 р.р. 480,48 годин, з яких вичитано 559 годин (денна форма навчання) та 120,6 годин (заочна форма навчання);

- на 2007-2008 р.р. 480 годин, з яких вичитано 496,83 годин (денна форма навчання) та 83,5 годин (заочна форма навчання);

- на 2008-2009 р.р. 478,3 годин, з яких вичитано 587,59 годин (денна форма навчання) та 104,6 годин (заочна форма навчання);

- на 2009-2010 р.р. 481,4 годин, з яких вичитано 590,58 годин (денна форма навчання) та 115,5 годин (заочна форма навчання);

- на 2010-2011 р.р. 479 годин, з яких вичитано 562,83 годин (денна форма навчання) та 83,5 годин (заочна форма навчання);

- на 2011-2012 р.р. 480,37 годин, з яких вичитано 611,33 годин (денна форма навчання) та 82,4 годин (заочна форма навчання);

- на 2012-2013 р.р. 481,87 годин, з яких вичитано 478,66 годин (денна форма навчання) та 88,4 годин (заочна форма навчання);

- на 2013-2014 р.р. 475,75 годин, з яких вичитано 567,83 годин (денна форма навчання) та 35,0 годин (заочна форма навчання);

Крім того, як вбачається з копій атестаційних листів, ОСОБА_1, як викладач Вінницького технічного коледжу, кожні 5 років проходив відповідну атестацію, за результатами якої, останньому присвоювались відповідні кваліфікаційні категорії. (а.с. 15-22)

Так, за результатами проведених атестацій, за період з 1997р. по 2012р., ОСОБА_1, наказами Вінницького технічного коледжу присвоювались наступні кваліфікаційні категорії: наказом №75 від 17.06.1997р., ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію «Спеціаліст другої категорії»; наказом №73 від 14.05.2002р., ОСОБА_1 встановлено кваліфікаційну категорію «Спеціаліст першої категорії»; наказом №95 від 09.07.2007р., ОСОБА_1 встановлено кваліфікаційну категорію «Спеціаліст вищої категорії»; наказом № 39а від 26.03.2012р., ОСОБА_1, як викладачу спеціальних дисциплін, присвоєно педагогічне звання «старший викладач», про що у його трудовій книжці серії БТІ-1№8455701 були вчинені відповідні записи за № 5, 6, 8, 9. (а.с. 23-28).

Поряд з цим, з довідки №Т/535 від 29.09.2015р. слідує, що в період з 2000 по 2015 років позивач отримував заробітну плату на посаді згідно штатного розпису, а також як викладач. (а.с. 153)

Разом з тим, як зазначено вище, свідки ОСОБА_4 (завідувач цикловою комісією-кафедрою) та ОСОБА_5 (секретар навчальної частини), в судовому засіданні пояснили, що працювали разом з позивачем у Вінницькому технічному коледжі, при цьому позивач в період з 01.12.1989р по 02.06.2015р. на постійній основі виконував обовязки за штатною посадою так і займався викладацькою діяльністю у Вінницькому технічному коледжі.

Згідно Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 43 від 28.06.1993, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом.

Водночас Положенням визначено перелік робіт, які не є сумісництвом. Так, усі працівники, крім основної роботи та роботи за сумісництвом, мають право виконувати такі роботи, які відповідно до чинного законодавства не є сумісництвом, зокрема: педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більш як 240 годин на рік.

Згідно ст. 24 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004 року страховий стаж це період протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

З урахуванням абзацу другого частини 16 Прикінцевих положень Закону слід зазначити, що, визначаючи право на пенсію за вислугу років, стаж як до, так і після 01.01.2004 року обчислюють за нормами Закону «Про пенсійне забезпечення» та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 - за даними трудової книжки, а в разі потреби уточнюючих довідок.

В абзаці 4 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що для обчислення пенсії використовується «заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону».

В абзаці 11 ч. 2 ст. 40 цього Закону вказується, що для визначення коефіцієнта заробітної плати (дохід) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, використовується «сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

В абзаці 5 ч. 1 ст. 40 цього Закону зазначено: «заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, щомістяться в системі персоніфікованого обліку».

Оплата праці працівників освіти, у тому числі педагогічних, провадиться відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року № 102. Пунктом 68 цієї Інструкції встановлено, щомісячна заробітна плата педагогічних працівників установ освіти визначається шляхом множення ставки заробітної плати на їх фактичне навантаження на тиждень і ділення цього добутку на встановлену норму годин на тиждень. Встановлена при тарифікації заробітна плата виплачується щомісячно незалежно від кількості тижнів і робочих днів у різні місяці року.

Тобто, згідно вищевказаних нормативних актів головним із критеріїв визначення роботи, яка не вважається сумісництвом є те, що педагогічна робота має бути з погодинною оплатою.

При цьому керівником необхідно надати дозвіл на виконання педагогічної роботи в основний робочий час поза місцем основної роботи, оскільки згідно з останнім абзацом п. 12 Переліку робіт, які не є сумісництвом, виконання робіт, зазначених у пунктах 2-7, допускається в робочий час з дозволу керівника державного підприємства, установи, організації без утримання заробітної плати.

З огляду на викладене вбачається, що в період роботи позивача з 01.07.1989р. по 30.04.2001р. на посаді лаборанта, з 01.05.2001р. по 31.01.2004р. на посаді спеціаліста 1-ї категорії, а з 01.02.2004р. по 02.06.2015р на посаді завідувача лабораторії, він також перебував на посаді викладача з погодинною оплатою праці, а тому вказаний період підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугою років як педагогічному працівнику.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 8 червня 2015 року, а відтак саме з 8 червня 2015 року у відповідача виник обовязок призначити пенсію позивачу.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Отже, враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 73,08 гривень з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці, викладене в протоколі №45 від 03.07.2015р., щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 8 червня 2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 73,08 грн. судових витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України повний текст постанови буде виготовлено на протязі пяти днів.

Суддя: