Справа № 820/7535/15
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 жовтня 2015 р. № 820/7535/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про скасування постанов в частині,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд скасувати постанову, якою накладено арешт на спірне нерухоме майно, а саме: постанова Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №27946730 від 30.09.2011 року в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, 38 Г, кв. 8; зобов'язати Московського відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, 38 Г, кв. 8, що перебуває в іпотеці ТОВ "Кей-Колект", на підставі іпотечного договору від 26.10.2007 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 26.10.2007 року ОСОБА_1 уклала з АКІБ "УкрСиббанк" кредитний договір №0. В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором укладено Іпотечний договір від 26.10.2007 року, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту №0 від 26.10.2007 року нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою м. Харків, вул. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, 38 Г, кв. 8. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ "Кей-Колект" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 13.02.2012 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект", відповідно до Договору факторингу № 2 свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору. 09.07.2015 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 26.10.2007 року, а саме: квартира за адресою: м. Харків, вул. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, 38 Г, кв. 8, накладено арешт на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №27946730 від 30.09.2011 року, винесеної Московським ВДВС Харківського МУЮ. Позивач вважає, що такі дії державного виконавця порушують права позивача, оскільки ТОВ "Кей-Колект" має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Представник позивача у судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував з підстав його необґрунтованості.

Третя особа, в судове засідання, призначене на 12.10.2015 року не прибув, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Враховуючи, що сторони є належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідка чи експерта відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження з огляду на положення ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що 26.10.2007 року ОСОБА_1 уклала з АКІБ "УкрСиббанк" кредитний договір №0.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором укладений Іпотечний договір від 26.10.2007 року, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту №0 від 26.10.2007 року нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою м. Харків, вул. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, 38 Г, кв. 8.

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ "Кей-Колект" за договором відступлення права вимоги та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

13.02.2012 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект", відповідно до Договору факторингу №2 свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору.

09.07.2015 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 26.10.2007 року, а саме: квартира за адресою: м. Харків, вул. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, 38 Г, кв. 8, накладено арешт на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №27946730 від 30.09.2011 року, винесеної Московським ВДВС Харківського МУЮ.

Судом встановлено, що 14.03.2012 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №27946730 за виконавчим листом №2-542/2010 від 16.05.2010 року винесеним Московським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що у відношенні майна ОСОБА_3, реєстратором: Харківська філія державного підприємства "Інформаційний центр "Міністерства юстиції України, зареєстровано арешт нерухомого майна, об'єкт обтяження: все нерухоме майно.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулює Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового "Провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно до ч.1. ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

З матеріалів справи, судом встановлено, що на майно третьої особи, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, 38 Г, кв. 8 накладений арешт в рамках примусового виконання виконавчого листа №2-542/2010 від 16.05.2010 року, де стягувачем є ПАТ "УкрСиббанк".

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання протиправним арешту на майно третьої особи, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, 38 Г, кв. 8, накладеного Московським відділом державної виконавчої служби.

Отже, накладаючи арешт на майно третьої особи, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, 38 Г, кв. 8, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Крім того, із виконавчого провадження ВП №27946730, відкритого на підставі виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова №2-542/2010 від 16.05.2010 року, вбачається, що стягувачем є саме ПАТ "УкрСиббанк".

Суд звертає увагу, що згідно ч. 5 ст. 8 Закону України Про виконавче провадження, у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Проте, позивачем не надано до справи доказів того, що ТОВ "Кей-Колект" звертався до виконавчої служби чи до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а тому суд приходить до висновку, що відповідач, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Положеннями ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, у контексті з положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що позивач повинен довести факт порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваними діями (бездіяльністю), рішеннями відповідачів.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи те, що позивачем не доведено факту порушення його прав відповідачем, а судом не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст. 7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч. ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163, 186, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про скасування постанов в частині - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.О. Чудних