Справа № 813/2549/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року справа № 813/2549/15

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

12 год. 50 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Бігун Н.Т.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі ГУ МВС України у Львівській області), в якому із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.05.2015р., просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області від 27.03.2015р. №913 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВДАІ з обслуговування Городоцького району ГУ МВС України у Львівській області» в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області №332 о/с від 20.05.2015р. в частині звільнення його з органів внутрішніх справ за ст.64 «є» (за порушення дисципліни); поновити позивача на посаді старшого інспектора відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування Городоцького району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області; стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача середньомісячне грошове утримання за період вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 08.06.2015р. у звязку з поданням позивачем заяви про збільшення позовних вимог від 29.05.2015р. залучено співвідповідача - управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі УДАІ ГУ МВС України у Львівській області) в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що накази про звільнення позивача з органів внутрішніх справ (надалі - ОВС) є протиправними, оскільки прийняті за відсутності вчиненого позивачем дисциплінарного проступку. Позивач вказує на те, що підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності слугувала, на думку відповідачів, дискредитація ним звання працівника органів внутрішніх справ, яке полягала у неналежному виконанні службових обовязків, вимаганні неправомірної вигоди за не притягнення громадянина до адміністративної відповідальності. ОСОБА_4, такі висновки, на думку позивача, спростовуються постановою органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження у звязку із встановленням відсутності в діях позивача складу кримінального правопорушення. У звязку з цим вважає, що відсутня підстава для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідач ГУ МВС України у Львівській області подало до суду заперечення на адміністративний позов, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що згідно з висновком службового розслідування позивача звільнено з ОВС за грубе порушення положень Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України та наказу МВС від 16.03.2007р. №81.

Відповідач УДАІ ГУ МВС України у Львівській області подало до суду заперечення на адміністративний позов, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що згідно з висновком службового розслідування позивача звільнено з ОВС за грубе порушення положень Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України та наказу МВС від 16.03.2007р. №81. Крім цього, посилається на те, що за результатами перевірки органами прокуратури законності звільнення позивача, не встановлено жодних порушень.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ГУ МВС України у Львівській області в судовому засіданні проти позову заперечила. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Відповідач УДАІ ГУ МВС України у Львівській області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення. Подав клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого відповідачу відмовлено.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_3 поступив на службу в ОВС з 25.06.2010р., а 01.04.2014р. призначений на посаду старшого інспектора відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування Городоцького району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Згідно з висновком службового розслідування за фактом відкриття Городоцькою районною прокуратурою Львівської області кримінального провадження №0000001 за ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України від 26.03.2015р., затвердженим т.в.о. начальника ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_5 26.03.2015р. (надалі висновок службового розслідування), в процесі розслідування встановлено факт вимагання позивачем грошових коштів від особи за непритягнення її до адміністративної відповідальності.

Такими діями, на думку відповідача ГУ МВС України у Львівській області, позивач скомпрометував авторитет міліції як правоохоронного органу перед громадянами, чим грубо порушив обовязки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких, передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, зокрема дотримання законодавства, захист від протиправних посягань прав та свобод громадян, дотримання норм професійної етики, а також положення Закону України «Про міліцію», наказу МВС України від 16.03.2007р. №81, чим дискредитували звання працівника органів внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 27.03.2015р. №913 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВДАІ з обслуговування Городоцького району ГУ МВС України у Львівській області» на позивача накладено дисциплінарне стягнення звільнення з органів внутрішніх справ. На виконання зазначеного наказу ГУ МВС України у Львівській області прийнято наказ №332 о/с від 20.05.2015р., позивача звільнено з органів внутрішніх справ за ст.64 «є» (за порушення дисципліни).

Вважаючи звільнення з органів внутрішніх справ незаконним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Суд, вирішуючи справу по суті, виходить з наступного.

Правову основу проходження служби громадянами в органах внутрішніх справ України становлять Конституція України, Закон України «Про міліцію», Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначається Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-ІV (надалі - Дисциплінарний статут).

Службова дисципліна відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Дисциплінарним проступком відповідно до ст. 2 є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено систему видів дисциплінарних стягнень - вичерпний, загальнообов'язковий перелік, визначених за змістом видів дисциплінарних стягнень, що характеризуються внутрішньою єдністю та узгодженістю.

Відповідно до ст. 12 вказаного Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст.14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 (надалі- Інструкція №230), визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Пунктом 2.1. Інструкції №230 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з п.п. 8.1., 8.2., 8.3. та 8.4. Інструкції №230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються: посада, звання, прізвище, ініціали службової особи (осіб), яка (і) проводила (и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у звязку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної у вчиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного звязку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Відповідно до п. 64 «є» Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Судом встановлено, що підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з ОВС стало те, що він скомпрометував авторитет міліції як правоохоронного органу перед громадянами, чим грубо порушив обовязки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких, передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, зокрема дотримання законодавства, захист від протиправних посягань прав та свобод громадян, дотримання норм професійної етики, а також положення Закону України «Про міліцію», наказу МВС України від 16.03.2007р. №81, чим дискредитував звання працівника органів внутрішніх справ.

Обставини, необхідні для накладення дисциплінарного стягнення, встановлені за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУ МВС України у Львівській області №888 від 26.03.2008р. «Про призначення службового розслідування» та містяться у висновку службового розслідування. Як випливає із змісту висновку службового розслідування, таке проводилось по факту розпочатого Городоцькою районною прокуратурою Львівської області кримінального провадження №№0000001 за ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України від 26.03.2015р.

В ході проведення службового розслідування встановлено, що 26.03.2015р. приблизно 00 год. 40 хв. водія ОСОБА_6, зупинили при виїзді з м.Городок в напрямку м.Комарно працівники ДАІ - позивач та інспектор ДПС групи ДПС ВДАІ з обслуговування Городецького району ГУ МВС ОСОБА_7, та запропонували ОСОБА_6 пройти контрольну перевірку на стан спяніння за допомогою алкотестера «Драгер». ОСОБА_4, він від проходження такої перевірки відмовився, у звязку з чим його повідомлено про скерування до медичного закладу. Позивачем по дорозі до медичного закладу висунуто вимогу про передачу грошових коштів за не притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності. Виконуючи вимогу позивача, ОСОБА_6 передав грошові кошти в сумі 2000 грн. після чого працівники ДАІ його відпустили. В подальшому ОСОБА_6 телефоном звязався з активістами, якими близько 01 год. 00 хв. 26.03.2015р. патрульний автомобіль із працівниками ДАІ, в тому числі позивачем, затримано у м.Городку по вул. Перемишльській,30 шляхом блокування службового автомобіля та на місце викликано слідчо оперативну групу Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області та представників прокуратури.

Опитані в ході проведення службового розслідування позивач та ОСОБА_7 від надання пояснень відмовились на підставі ст.63 Конституції України та у звязку із поганим самопочуттям. Опитаний громадянин ОСОБА_6 підтвердив факт вимагання грошових коштів вказаними працівниками ДПС, а також факт передачі їм грошових коштів. Опитаний громадянин ОСОБА_4 пояснив, що до нього зателефонував ОСОБА_6, який повідомив його про факт вимагання грошових коштів працівниками ДПС. В подальшому, ОСОБА_4 разом з іншими громадянами заблокували службовий автомобіль, в якому перебували позивача та ОСОБА_7, до моменту приїзду слідчо оперативної групи Городецького РВ ГУ МВС та представників прокуратури.

Виходячи з таких обставин, відповідачем ГУ МВС України у Львівській області зроблено висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за вчинення якого до нього необхідно застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

З приводу цього суд зазначає наступне.

В ході проведення досудового розслідування старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_8 матеріалів, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001, за ознаками злочину, передбаченого ст.368 ч.3 Кримінального кодексу України, 24.04.2015р. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв'язку з встановленням відсутності в діях позивача та інспектора ДПС ВДАІ з обслуговування Городоцького району ГУ МВС України у Львівській області старшого прапорщика ОСОБА_7 складу такого кримінального правопорушення (надалі постанова). У вказаній постанові містяться обставини, суть яких зводиться до наступного.

З вказаних матеріалів кримінального провадження, зокрема заяви та протоколу допиту свідка ОСОБА_6О встановлено, що 26.03.2015 близько 00.30 год. він їхав на автомобілі з м.Городка до с.Вишня Городоцького району Львівської області додому. Близько 00.30 год. проїжджаючи по вул.Комарнівській у м.Городку його наздогнав патрульний автомобіль ДПС та шляхом увімкнення проблискових маячків наказав йому зупинити автомобіль. Коли ОСОБА_6 зупинився, інспектор підійшов до ОСОБА_6 назвався прізвищем «Кузьміч», попросив документи. Коли ОСОБА_6 передав посвідчення водія та документи на транспортний засіб, інспектор Кузьмич О.В. попросив дихнути на нього, після чого вказав, що ОСОБА_6 перебуває в стані алкогольного сп'яніння і сказав, щоб він присів у патрульну машину та «продув» у пристрій «Драгер». ОСОБА_6 від цього відмовився. Тоді інспектор-водій запропонував проїхати в лікарню для медичного освідчення. Після цього ОСОБА_3 сів за кермо його автомобіля, а ОСОБА_6 сів разом з ним на пасажирське сидіння і вони поїхали у напрямку лікарні. По дорозі до лікарні ОСОБА_3 запропонував домовитись про непритягнення ОСОБА_6 до відповідальності за керування автомобілем в стані сп'яніння. ОСОБА_6 промовчав, тобто мовчки погодився і підкорився тому, що робить інспектор і тому не наполягав на поїздці у лікарню.

ОСОБА_6 вказав, що в той день алкоголю не вживав. Після зупинки автомобіля ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 гроші. Після цього ОСОБА_6 сів у своє авто, а ОСОБА_3 у своє і ОСОБА_6 поїхав на об'їзну дорогу м.Городка, а працівники ДАІ розвернулись у іншому напрямку.

Після цього, їдучи ОСОБА_6 зателефонував до ОСОБА_4 і повідомив, що працівники ДАІ отримали від нього неправомірну винагороду і ОСОБА_6 зрозумів, що його обманули. ОСОБА_6 за порадою ОСОБА_4 поїхав у райвідділ міліції і склав відповідну заяву.

При цьому, ОСОБА_6 вказав, що при передачі грошей був сам, ніякої фіксації розмов та факту спілкування з працівниками ДАІ не проводив, свідків цієї події немає, крім зазначення номіналу переданих купюр будь-якої іншої їх ідентифікації та копіювання не здійснював.

Допитані як свідки інспектор ДПС ВДАІ з обслуговування Городоцького району ГУ МВС України у Львівській області старший прапорщик ОСОБА_7 та позивач категорично заперечили показання ОСОБА_6 та вказали, що така особа їм не відома, зупинку транспортного засобу під керуванням такої особи вони не здійснювали, детально надали показання про хронологію подій, що відбувалась під час несення ними служби, зокрема вказали, що починаючи з 23 години дійсно здійснювали оформлення перевірки та складання документів щодо притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у нетверезому стані іншої особи, після чого здійснювали ремонт колеса патрульного автомобіля на автозаправці «ОККО» та коли проїжджали через центр м.Городка їх автомобіль заблокували декілька автомобілів громадян, які протиправно упродовж тривалого часу не надавали їм змоги вийти з машини.

Проведеним оглядом місця події при ОСОБА_7 та позивачу будь - яких заборонених предметів та грошей, здобутих злочинним шляхом не виявлено, в автомобілі, яким вони керували, грошей не виявлено.

З показань свідка ОСОБА_4 підтверджено показання ОСОБА_6 лише в частині повідомлення йому від ОСОБА_6 про факт передачі ним неправомірної винагороди в сумі 2000 гривень вказаним працівникам ДАІ, у зв'язку та на підставі чого ОСОБА_4 з іншими громадянами здійснювали блокування службового автомобіля працівників ДАІ.

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду станом на 01.45 год 26.03.2015 у ОСОБА_6 не встановлено ознак алкогольного сп'яніння, що, в свою чергу, дало слідчому підстави для сумнівів в показаннях ОСОБА_6 щодо підставності висунення вимог про передачу ним неправомірної винагороди працівниками ДАІ за не притягнення його до відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Під час одночасного допиту заявника ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 та позивача, останні заперечили показання ОСОБА_6, на яких він наполягав як правдивих, та вказали, що ОСОБА_6 вчиняє наклеп на них з метою їх дискредитації як працівників міліції, з мотивів помсти до працівників правоохоронних органів, які неодноразово притягували ОСОБА_6 до відповідальності за порушення правил дорожнього руху та через неприязні стосунки з певними громадянами. При цьому, при перегляді відеозапису наданого ОСОБА_6 до протоколу допиту із відеозображенням як автомобіль подібний на автомобіль ОСОБА_6 рухався по центру м.Городка під керування невстановленої особи з ознаками яскравого жилету, позивач та ОСОБА_7 категорично заперечили, свою причетність до вчинення будь-якого злочину та одночасно долучили до матеріалів провадження свідчення працівників автозаправки «ОККО», які підтвердили факт здійснення ремонту колеса їх службового автомобіля у цей час.

У зв'язку із тим, що будь-яких об'єктивних даних, крім суб'єктивних показань ОСОБА_6, які б вказували на наявність в діяннях службових осіб, а саме інспектора ДПС ОСОБА_9 та позивача, ознак кримінального правопорушення у ході досудового розслідування не здобуто, а можливість їх одержання вичерпана, слідчим винесено відповідну постанову.

Відповідачі, в свою чергу, доказів оскарження такої постанови або скасування її у встановленому порядку не надали.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ГУ МВС України у Львівській області при проведенні службового розслідування в порушення вимог Інструкції №230 не встановив належним чином, зокрема, обставини, які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у звязку з цим; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини позивача, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Суд зазначає, що обставини, які слугували підставами для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ містили ознаки кримінального правопорушення, які, в свою чергу, підлягали перевірці в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України. Оскільки, органом досудового розслідування закрито кримінальне провадження у звязку з відсутністю в діях позивача складу такого кримінального правопорушення, то немає підстав вважати, що позивачем, за однакових фактичних обставин, могло бути вчинено дисциплінарний проступок.

З цих підстав, суд вважає, що відповідач ГУ МВС України у Львівській області дійшов до передчасних висновків про вчинення позивачем дисциплінарного проступку та відповідно без достатніх правових підстав застосував до останнього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Зважаючи на викладене, із врахуванням встановлених у справі обставин та доказів, які ними підтверджуються, суд вважає, що накази ГУ МВС України у Львівській області від 27.03.2015р. №913 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВДАІ з обслуговування Городоцького району ГУ МВС України у Львівській області» в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ та №332 о/с від 20.05.2015р. в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ за ст.64 «є» (за порушення дисципліни) є протиправними та підлягають скасуванню.

У звязку з цим, суд вважає, що позивача необхідно поновити на роботі, оскільки відповідачем при звільненні позивача порушено вимоги чинного законодавства України. При цьому, позивача необхідно поновити на посаді, з якої його звільнено, а саме старшого інспектора відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування Городоцького району ГУ МВС.

Щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті позивачу, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно із ч. 5 ст. 235 Кодексу законів про працю України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ч. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Враховуючи те, що суд визнав протиправними та скасував накази відповідача ГУ МВС України у Львівській області в частині, що стосуються позивача, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з дати звільнення до ухвалення рішення у цій справі підлягають задоволенню повністю. При цьому, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок винесення протиправних наказів відповідачем ГУ МВС України у Львівській області необхідно обраховувати, починаючи з наступного робочого дня після звільнення, тобто з 21.05.2015 року по 06.10.2015 року, що становить 96 робочих днів.

Згідно з довідкою УДАІ ГУ МВС України у Львівській області від 28.07.2015 року №9/3507, середньомісячна та середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) позивача становить 2633 грн. 40 коп. та 86 грн. 34 коп. відповідно. Таким чином, із УДАІ ГУ МВС України у Львівській області на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2015 року по 06.10.2015 року у розмірі 8288 грн. 64 коп. (86,34 грн. х 96 роб.дн.) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Суд вважає, що рішення в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць необхідно допустити до негайного виконання, оскільки відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

З цих підстав, постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування Городоцького району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2633 грн. 40 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства, необхідно допустити до негайного виконання.

Суд також зазначає, що безпідставним є посилання відповідача на те, що позивачем не дотримано досудового порядку оскарження дисциплінарного стягнення, оскільки ст. 20 Дисциплінарного статуту передбачено право, а не обовязок особи рядового або начальницького складу усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до Міністра внутрішніх справ України або до суду.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 вказаного Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Положення ст. 19 Конституції України закріплене у ст. 9 КАС України, яка передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладене вище, виходячи із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, як такий, що звернувся до суду для вирішення спору, що виникає з трудових відносин, а інші судові витрати позивачем належним чином не підтверджені, то жодні витрати з Державного бюджету України, на користь позивача, судом не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.03.2015р. №913 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ВДАІ з обслуговування Городоцького району ГУМВС України у Львівській області» в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №332 о/с від 20.05.2015р. в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ за ст.64 «є» (за порушення дисципліни).

Поновити ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування Городоцького району ГУ МВС з 21.05.2015р. Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_3 допустити до негайного виконання.

Стягнути з управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_3 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2015р. по 06.10.2015р. в розмірі 8288 (вісім тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 64 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Постанову суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 середньомісячного грошового забезпечення за один місяць в розмірі 2633 (дві тисячі шістсот тридцять три) грн. 40коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 жовтня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений та підписаний 12.10.2015р.

Суддя А.Г.Гулик