Справа № 712/10075/15-а
Суддя: Кончина О. І.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/712/437/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі: головуючого судді - Кончиної О.І.

при секретарях - Тимошенко Д.А., Чорненької І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області про скасування рішення, зобов'язання прийняти рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

В С Т А Н О В И В:

До Соснівського районного суду міста Черкаси, як адміністративного суду, звернулася з адміністративним позовом суддя у відставці ОСОБА_1 (далі - позивач), у якому вона просить суд: скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області (далі - відповідач) від 11 серпня 2015 року (протокол №45/3) про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді (далі вживається - спірне рішення) та зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу, як судді у відставці, з 06 серпня 2015 року щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% грошового утримання судді господарського суду Черкаської області згідно довідки господарського суду Черкаської області від 06 серпня 2015 року №02/9980/2015.

Позовні вимоги позивач мотивує наступним.

У період з 09 лютого 1993 року по 05 серпня 2015 року працювала суддею загального суду, 16 вересня 1998 року обрана суддею арбітражного (нині господарського) суду Черкаської області безстроково, за станом на 05 серпня 2015 року її стаж судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 25 років, 1 місяць 38 днів. Указом Президента України від 15.12.2009 №1053 їй присвоєно почесне звання «Заслужений юрист України».

12 лютого 2014 року у порядку, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», позивач звернулася до Верховної Ради України (далі вживається скорочено- ВРУ) із заявою про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у відставку та до Вищої ради юстиції (далі скорочено - ВРЮ) з письмовою заявою про внесення подання про звільнення з посади, у зв'язку з поданням заяви про відставку. Заяви надійшли до Вищої ради юстиції 17 лютого 2014 року, двічі призначались до розгляду на засіданні ВРЮ, проте, у встановлений ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місячний строк не розглянуті з невідомих для позивача причин. 18 червня 2015 року новим складом ВРЮ прийнято рішення №48/015-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Черкаської області, у зв'язку із поданням заяви про відставку», постановою ВРУ від 16 липня 2015 року №636-УІІІ «Про звільнення суддів» відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України звільнена з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку. 05 серпня 2015 року головою господарського суду Черкаської області виданий наказ №95-к «Про відрахування судді ОСОБА_1. зі штату господарського суду Черкаської області», у зв'язку із звільненням з посади судді у відставку.

06 серпня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі вживається скорочено - щомісячне довічне утримання), яка направлена разом з поданням господарського суду Черкаської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.08.2015 №03/9989/2015, яке оформлено відповідно до Постанови правління Пенсійного фонду України (скорочено - ПФУ) від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 200/14891, із змінами і доповненнями, внесеними постановою правління ПФУ від 11 лютого 2013 року № 2-4 «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» (далі вживається скорочено - постанова правління ПФУ №3-1). 19 серпня 2015 року за вих. №15583/03 відповідач видав позивачу повідомлення про прийняте рішення (протокол №45/3 від 11.08.2015) про відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного утримання судді, яке погоджено з Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області (далі вживається - спірне рішення). Підставою відмови у призначенні щомісячного довічного утримання судді у спірному рішенні відповідача вказано, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 (далі вживається скорочено - Закон 213), з червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У позовній заяві та додаткових письмових обґрунтуваннях позовних вимог позивач просить суд задовольнити адміністративний позов, посилаючись на те, що спірне рішення прийняте з порушенням встановленого законом права позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, без розгляду всіх поданих нею та господарським судом Черкаської області документів щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що призвело до неврахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці органами ПФУ, з порушенням принципу рівності перед законом, допустивши дискримінацію права позивача на встановлену Законом України «Про судоустрій і статус суддів» виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, отже являється протиправним, тому підлягає скасуванню.

При цьому позивач зазначає, що відповідач ухилився від розгляду заяви та поданих до неї матеріалів у порядку, встановленому пенсійним законодавством, зокрема, постановою правління ПФУ №3-1, не врахував встановлений законом статус судді у відставці; заява та подання прийняті, але не розглянуті як заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а розглянуті як заява про перехід з одного виду пенсії на інший, і не як судді у відставці, а як судді; матеріали розглянуті та прийнято спірне рішення не комісією з призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання, а комісією з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій та відказних справ. За доводами та обґрунтуваннями позивача, її право на щомісячне довічне грошове утримання судді виникло значно раніше прийняття Закону 213, на підставі ст.43 Закону України «Про статус суддів», постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 з 25 травня 2010 року їй було встановлено щомісячне грошове утримання, як судді, яка має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, у розмірі 80 відсотків, а з 25 травня 2011 року збільшений розмір до 82 відсотків. Тому дія Закону 213 не поширюється на її право щодо отримання щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці. Позивач стверджує, що призначення їй відповідачем щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути з дати звернення до пенсійного фонду, але на підставі закону, чинного на дату виникнення цього права. За доводами позивача, скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається на підставі спеціальних законів, не скасовує набуте позивачкою ще у 2010 році (тобто значно раніше Закону 213) право на щомісячне грошове утримання судді, яке згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із змінами внесеними Законом 213, при звільненні з посади судді підлягає виплаті у повному розмірі. Закон 213 не скасовує встановлений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затверджене постановою правління ПФУ від 22.12.2014 №28-2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №4126486 (далі - Положення №28-2) обов'язок відповідача відповідно до покладених на нього завдань призначати (здійснювати перерахунок) і виплачувати пенсії/щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, забезпечувати фінансування на виплату пенсій/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач вважає, що за законодавством України, чинного на дату виникнення права на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп, поданих до заяви матеріалів, у тому числі: даних трудової книжки, розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вона має право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з розрахунку: робота безпосередньо на посаді судді з 09 лютого 1993 року по 05 серпня 2015 року, що становить 22 повних роки; згідно ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції на 12.02.2014 (дата подання заяви про звільнення з посади судді у відставку) розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 80 відсотків плюс збільшення та 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років. Щодо заробітної плати, з якої розраховується виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, то позивач вважає, що вона визначається розміром грошового утримання (суддівської винагороди) судді, який працює на відповідній посаді і складається з посадового окладу і доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Наказом голови суду від 03.01.2012 №06-к позивачу була встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 50% за 20 років стажу. Про розмір суддівської винагороди на час здійснення позивачкою правосуддя 06 серпня 2015 року господарським судом Черкаської області видана довідка №02/9980/2015. Оскільки відповідач ухиляється від прийняття рішення про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, позивач просить суд зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу, як судді у відставці, з 06 серпня 2015 року, тобто з дати звернення до відповідача, щомісячного довічного грошового утримання, на яке вона має право, тобто у розмірі 84% грошового утримання судді господарського суду Черкаської області згідно довідки господарського суду Черкаської області від 06 серпня 2015 року №02/9980/2015.

Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області (відповідач) у письмових запереченнях на позовну заяву адміністративний позов не визнав повністю, мотивуючи наступним:

- призначення (перерахунок) пенсії здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду за заявою про призначення (перерахунок) пенсії та необхідними документами, визначеними Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Посилаючись на ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі вживається скорочено - Закон 1058), відповідач вказує, що особа, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один з видів пенсії за її вибором. Особі, яка має на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором;

- посилаючись на ст.45 Закону 1058, п.1.2 розділу І постанови правління ПФУ №3-1 відповідач зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату згідно наказу, виданого на підставі акта ВРУ або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку. Позивач відрахована зі штату господарського суду Черкаської області у зв'язку із звільненням з посади судді у відставку на підставі постанови ВРУ №636-УІІІ від 16.07.2015. При цьому відповідач звертає увагу суду на те, що для здійснення переходу з виду на вид пенсії необхідно встановити момент виникнення спірних правовідносин, тобто момент, коли позивач звернулась з заявою про перехід з пенсії за віком на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а саме 06.08.2015, та отримала відповідь управління. Саме цей момент, вказує відповідач, необхідно вважати датою виникнення спірних правовідносин та застосовувати законодавство, яке діє на цю дату;

- посилаючись на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-УІІІ (далі вживається скорочено - Закон 213), відповідач вважає, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, тому відповідачем прийнято рішення (протокол №45/3 від 11.08.2015) про відмову ОСОБА_1 в переході на інший вид пенсії, а саме щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- 08 травня 2014 року позивач досягла пенсійного віку 65 років, станом на цю дату діяла частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із змінами внесеними Законом №1166-УІІ, яка передбачала: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді до внесених змін Законом України «Про судоустрій і статус суддів», тобто до 01.01.2015. Крім того, Законом України 3668-УІ від 08.07.2011 виключено друге речення частини 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо збільшення на два відсотки заробітку, але не більше 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У письмових спростуваннях доводів відповідача позивач не визнає їх повністю, просить суд відхилити доводи відповідача, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права до правовідносин щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на наступне:

- відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджений «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, із змінами і доповненнями (далі вживається скорочено - Порядок №22-1). Пунктом 1.8 Порядку №22-1 встановлено, що особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п. 4.7 Порядку №22-1).

- додатком 3 до Порядку №22-1 до пункту 4.2 розділу IV, затверджена «Пам'ятка пенсіонеру», у якій зазначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), за різними законами, а також на щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії, призначається одна пенсія або щомісячне довічне грошове утримання за її вибором;

- відповідач не заперечує той факт, що постанова правління ПФУ №3-1 чинна, що позивач має право на звернення до пенсійного фонду за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- щодо застосування Закону-213 позивач вказує, що цей Закон не поширюється на її право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки це право виникло значно раніше Закону 213, обставини права позивача наведені у позовній заяві та додаткових обґрунтуваннях позовних вимог;

- позицію відповідача позивач вважає хибною, мотивуючи наступним:

1. Із матеріалів, поданих відповідачу на розгляд разом із заявою і поданням господарського суду Черкаської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вбачається, що позивачу вже було встановлено щомісячне грошове утримання судді, яка має право на відставку, та продовжує працювати на посаді судді у розмірі 80 відсотків заробітної плати судді, з 25 травня 2011 року грошове утримання судді збільшено до 82 відсотків заробітної плати. Згідно з вимогами постанови правління ПФУ №3-1 у довідці господарського суду Черкаської області було вказано, що виплата щомісячного грошового утримання судді була припинена з 01 січня 2012 року на підставі частини 5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-УІ, із змінами. Проте, згідно рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 положення частини 5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-УІ, із змінами, визнані такими, що не відповідають Конституції України (справа №1-2/2-13). Отже з 03 червня 2013 року зазначена норма втратила чинність. Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп, позивач стверджує, що набуте нею право на щомісячне грошове утримання як працюючого судді, при звільненні у відставку не може бути скасоване чи звужене. На дату звернення позивача до відповідача, останньому були надані достатні документи, які підтверджують факт наявності у заявниці права на щомісячне грошове утримання судді, яке після звільнення з посади судді у відставку виплачується у повному розмірі, про що зазначено у статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із змінами внесеними Законом 213, на який посилається відповідач.

Позивач вважає, що не визнання відповідачем права позивача на щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці, порушує конституційні гарантії незалежності професійних суддів, які, серед іншого, забезпечуються належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді та правом його на відставку. Складовою принципу верховенства права, який визнається й діє в Україні відповідно до частини першої статі 8 Конституції України, є принцип правової визначеності, який вимагає ясності й однозначності правової норми і забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини були передбачуваними, про що також неодноразово наголошував Конституційний Суд України у своїх рішеннях (перелік рішень КСУ наведений у позовній заяві). Щодо права на законні та правомірні очікування забезпечення, як професійного судді у відставці, позивач просить суд врахувати прецедентну практику Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії», Федоренко проти України», Брумареску проти Румунії».

2. Позивач вказує, що відповідач вірно зазначає, що 08 травня 2014 року вона досягла 65 років. Пенсійного віку, що дає право на пенсію за віком, вона досягла ще у 2004 році і їй згідно Закону 1058 дійсно була призначена пенсія за віком у розмірі 528 грн.15 коп. А от щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, то відповідно до покладених на відповідача завдань у встановленому постановою правління ПФУ №3-1 порядку він повинен був всебічно, повно і об'єктивно розглянути всі подані документи та врахувати обставини щодо розгляду заяви про звільнення у відставку, яка була подана 12.02.2014, тобто значно раніше досягнення 65 років; заява про звільнення з посади судді у відставку могла б бути розглянута ВРЮ та ВРУ до настання 65 років, не розглянута з незалежних від позивача причин та обставин, на які вона ніяким чином не могла впливати. Позивач стверджує, що згідно Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя може бути звільнений з посади судді, у зв'язку із досягненням 65 років. Проте, вона не могла бути звільнена з посади, у зв'язку із досягненням 65 років, оскільки з дати подання у встановленому законом порядку відповідних заяв (12.02.2014), до настання 65 років, отримала право на відставку, яке реалізувала у встановленому законом порядку, що в подальшому підтверджено рішенням про звільнення з посади судді, у зв'язку із поданням заяви про відставку. Позивач не заперечує той факт, що згідно з ч.4 ст.102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не здійснювала свої повноваження зі здійснення правосуддя з 09 травня 2014 року, проте в силу того, що не була звільнена, продовжувала виконувати свої трудові обов'язки судді, як суб'єкт трудового права. Змінами до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода судді, який з досягненням 65 років не звільнений, була скоригована, та визначена у період з 01.01.2015 до 28.03.2015 у розмірі мінімальної заробітної плати, а з 29.03.2015 у розмірі посадового окладу. Позивач погоджується з тим, що призначення щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з дати звернення до пенсійного фонду, тобто з 06.08.2015, проте не погоджується з позицією відповідача щодо не врахування поданих документів щодо права позивача та щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці, згідно закону, чинного на дату виникнення цього права, тобто на 12.02.2014.

3. Позивач вважає неправомірною та такою, що не відповідає чинному законодавству, позицію відповідача щодо тлумачення поняття щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Спростовуючи доводи відповідача, вказує, що тлумачення поняття щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснено Конституційним Судом України у його рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008. Зокрема, Конституційним Судом України вказано, що забезпечення всіх суддів, у тому числі у відставці, є гарантією їх незалежності, статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності суддів і надається для гарантування верховенства права. Отже, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є не пенсією у прямому розумінні Закону 1058, а гарантією матеріального забезпечення судді у відставці, на яке суддя у відставці має право замість пенсії, безумовно, за умов його призначення, яке відповідно до Положення №28-2 є обов'язком відповідача.

4. Не погоджуючись з позицією відповідача щодо застосування ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із змінами внесеними Законом №1166-УІІ, вказує, що цей висновок відповідача спростовується наведеними у позовній заяві обставинами та положеннями стосовно застосування законодавства щодо права позивача, як судді у відставці. Позивач стверджує, що відповідно до Закону 1058 при призначенні пенсії/або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач повинен застосовувати закон, з врахуванням інтересів пенсіонера, не погіршувати його забезпечення, а навпаки, оптимізувати розрахунок так, щоб його право було реалізоване відповідно до стажу роботи та заробітної плати.

До початку судового засідання на підставі ст.ст.49, 51 КАС України позивач подала клопотання, у якому просить суд врахувати обставини щодо зміни з 01 вересня 2015 року грошового утримання судді господарського суду Черкаської області, що підтверджує довідкою господарського суду Черкаської області від 02.10.2015 №02/12184/2015, яку просить суд прийняти та врахувати при розгляді справи і задовольнити позов з врахуванням вказаної довідки.

У судовому засіданні:

- представник позивача підтримала позовні вимоги, дотримуючись доводів, викладених у позовній заяві, додаткових обґрунтуваннях позовних вимог та спростуваннях доводів відповідача, просила позов задовольнити повністю, при цьому зазначила, що у позовній заяві на підставі ст.105 КАС України вона просила суд скасувати спірне рішення, як протиправне, у разі, якщо суд визнає обґрунтованими її доводи, згідно зі ст.162 КАС України просить суд спірне рішення визнати протиправним та скасувати його; також просить суд врахувати клопотання, зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 06 серпня 2015 року у розмірі 84 відсотки грошового утримання судді господарського суду Черкаської області згідно довідки господарського суду Черкаської області від 02.10.2015 №02/12184/2015; доводи відповідача вважає безпідставними та такими, що не відповідають Конституції України та наведеним у позовній заяві законам;

- представники відповідача позов не визнали з підстав, наведених у письмових запереченнях на позов, просили у позові відмовити повністю, доказували, що на підставі п.5 прикінцевих положень Закону 213 позивач не має права на перехід з призначеної їй пенсії за віком на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, вважають безпідставним посилання позивача на попередні рішення Конституційного Суду України, оскільки вони не поширюються на спірні правовідносини, Закон 213 є чинним, неконституційним не визнаний, отже підлягає обов'язковому застосуванню.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 (далі - позивач), обрана суддею 09 лютого 1993 року, згідно з чинним на дату обрання законодавством. Відповідно до пункту 27 статті 85, частини першої статті 128 Конституції України 16 вересня 1998 року Верховна Рада України постановила обрати ОСОБА_1 (позивач) суддею арбітражного (нині господарського) суду Черкаської області безстроково (постанова ВРУ від 16.09.1998 №111-ХІУ).

Указом Президента України від 15 грудня 2009 року №1053 позивачу присвоєно почесне звання «Заслужений юрист України».

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126, статті 131 Конституції України та ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», 12 лютого 2014 року позивач звернулась до Верховної Ради України (ВРУ) із заявою про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у відставку та до Вищої ради юстиції (ВРЮ) з письмовою заявою про внесення подання про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у зв'язку із поданням заяви про відставку. Матеріали надійшли до ВРЮ 17 лютого 2014 року.

Розгляд матеріалів щодо внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, у зв'язку із поданням заяви про відставку, серед інших питань, двічі призначався ВРЮ до розгляду, а саме: на 25 лютого 2014 року (п.26.1 проекту порядку денного засідання ВРЮ, порядковий номер 10); на 18 березня 2014 року (п.49.3 проекту порядку денного засідання ВРЮ, порядковий номер 20). Засідання ВРЮ у вказані дні не відбулися, відповідно, з призначених до розгляду питань, серед яких розгляд заяви позивача, рішення не прийняті.

Відповідно до положень пункту 3 розділу ІІ Закону «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08.04.2014 №1188-УІІ 11 квітня 2014 року припинені повноваження членів ВРЮ, крім тих, які перебували у цьому органі на посаді.

Згідно Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» з 26 березня 2015 року розпочато процес формування нового складу ВРЮ. У повноважному новому складі засідання ВРЮ розпочалися 09 червня 2015 року.

18 червня 2015 року новим складом ВРЮ прийнято рішення №48/015-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Черкаської області, у зв'язку із поданням заяви про відставку».

Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року №636-УІІІ «Про звільнення суддів» відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України позивач звільнена з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

05 серпня 2015 року головою господарського суду Черкаської області виданий наказ №95-к «Про відрахування судді ОСОБА_1. зі штату господарського суду Черкаської області», у зв'язку із звільненням з посади судді у відставку.

06 серпня 2015 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області (далі - відповідач) із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі вживається скорочено - щомісячне довічне утримання).

Заява про призначення щомісячного довічного утримання отримана відповідачем 06 серпня 2015 року разом з поданням господарського суду Черкаської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.08.2015 №03/9989/2015, яке оформлено відповідно до Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 200/14891, із змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 11 лютого 2013 року № 2-4 «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» (далі вживається скорочено - постанова правління ПФУ №3-1).

До заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та подання господарського суду Черкаської області про встановлення щомісячного довічного утримання судді у відставці були додані такі документи:

-копія постанови ВРУ №636-УІІІ «Про звільнення суддів»;

-копія наказу про відрахування судді зі штату суду та припинення виплати щомісячного грошового утримання;

-копія паспорту:

-копія картки платника податків (ідентифікаційного номеру);

-копія трудової книжки;

-довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 05.08.2015;

-довідка про суддівську винагороду судді на час здійснення правосуддя;

-розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

-копія диплому;

-копія наказу про встановлення щомісячного грошового утримання від 12.05.2010 №28-к;

-копія наказу про підвищення щомісячного грошового утримання від 25.05.2011 №44-к;

-копія витягу з наказу від 03.01.2012 №06-к (надбавка за вислугу років).

З поданих відповідачу на розгляд матеріалів вбачається, що на підставі постанови ВРУ №636-УІІІ 16 липня 2015 року позивач набула статусу судді у відставці, 05 серпня 2015 року була відрахована зі штату суду і в установленому постановою правління ПФУ №.3-1 порядку, звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На підставі статті 43 Закону України «Про статус суддів», постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005, з 25 травня 2010 року позивачу було встановлено щомісячне грошове утримання судді, яка має право на відставку, та продовжує працювати на посаді судді у розмірі 80 відсотків заробітної плати судді. З 25 травня 2011 року щомісячне грошове утримання судді збільшено до 82 відсотків заробітної плати, на підтвердження чого відповідачу були подані із заявою позивача копії відповідних наказів голови господарського суду Черкаської області, погоджені з ДСАУ, від 12 травня 2010 року №28-к, від 25 травня 2011 року №44-к. Виплата щомісячного грошового утримання була припинена з 01 січня 2012 року на підставі частини 5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-УІ, із змінами.

Згідно доданого розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного по формі додатку до постанови правління ПФУ №3-1, станом на 05 серпня 2015 року позивач має зазначений стаж судді - 25 років 1 місяць 08 днів.

Наказом голови суду від 03.01.2012 №06-к відповідно до п.11 Перехідних положень та п.5 ст.129 Закону України від 07.07.2010 №2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» із змінами, внесеними Законом України від 23.12.2010 №2856-УІ, згідно протоколу засідання комісії з встановлення стажу роботи від 03.01.2012 №2 позивачу встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 50% за 20 років стажу.

До заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачем були додані довідки господарського суду Черкаської області про заробітну плату судді, з якої здійснюється призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на дату відрахування зі штату та на дату здійснення нею правосуддя. Згідно довідки господарського суду Черкаської області від 06.08.2015 №02/9980/2015 суддівська винагорода судді ОСОБА_1. на час здійснення нею правосудді складалась із посадового окладу та доплати за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу.

Позивач просить зобов'язати відповідача здійснити призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, за станом 01 вересня 2015 року, що відповідає довідці господарського суду Черкаської області від 02.10.2015 №02/12184/2015.

19 серпня 2015 року за вих. №15583/03 відповідач видав позивачу повідомлення про прийняте рішення (протокол №45/3 від 11.08.2015) про відмову у призначенні щомісячного довічного утримання судді, яке погоджено з Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області (далі вживається - спірне рішення).

Спірне рішення прийняте комісією по розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій та відказних справ при управлінні Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області, у складі голови комісії, секретаря та чотирьох членів комісії.

20 серпня 2015 року за заявою позивача відповідачем видане рішення (протокол №45/3 від 11.08.2015) про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 (позивач).

Підставою відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у спірному рішенні відповідача вказано, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, з червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до (серед інших) Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає адміністративний позов підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (КАС України) у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З вищенаведених обставин справи вбачається, що позивач являється суддею у відставці суду загальної юрисдикції. Статус судді у відставці визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів», до якого вносились численні зміни, у тому числі стосовно статусу судді у відставці.

Відповідач входить до системи ПФУ, який є центральним органом виконавчої влади та діє відповідно до Положення Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №384/2011 із змінами (далі - Указ Президента України №384).

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, іншими актами законодавства України (ст.2 Указу Президента України №384).

Серед основних завдань ПФУ є, у тому числі: призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати (ст.3 Указу Президента України №384).

Відповідач являється територіальним органом ПФУ, його завдання, функції визначені Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затверджене постановою правління ПФУ від 22.12.2014 №28-2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №4126486 (далі - Положення №28-2).

Згідно з Положенням №28-2 управління Фонду є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Положенням №28-2 встановлено, що відповідно до покладених на відповідача завдань, він, серед іншого, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (п.4.7 Положення №28-2).

Таким чином, відповідач являється суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України і відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, а також забезпечує своєчасне в повному обсязі фінансування та виплату щомісячного довічного утримання суддям у відставці.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже позивач правомірно у встановленому чинним законодавством, зокрема: Законом України «Про судоустрій і статус суддів», постановою правління ПФУ №3-1, порядку, своєчасно звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Суд вважає, що відповідач повинен був розглянути заяву позивача разом з поданням господарського суду Черкаської області у порядку, визначеному пенсійним законодавством з врахуванням статусу судді у відставці, який встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», та повинен був діяти згідно з постановою правління ПФУ № 3-1.

Згідно з п.5.5 постанови правління ПФУ №3-1 право особи на одержання щомісячного довічного утримання установлюється на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає щомісячне довічне утримання.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (Закон 1058) постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, із змінами і доповненнями (далі вживається скорочено - Порядок №22-1).

Згідно п. 1.8 Порядку №22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п. 4.7 Порядку №22-1).

Додатком 3 до Порядку №22-1 до пункту 4.2 розділу IV, затверджена «Пам'ятка пенсіонеру», у якій зазначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), за різними законами, а також на щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії, призначається одна пенсія або щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

З вищенаведених доказів у справі та змісту спірного рішення вбачається, що в порушення обов'язків, встановлених Законом 1058, Положенням №28-2, порядку, встановленого постановою правління ПФУ №3-1, Порядком №22-1, відповідач не розглянув всі подані заявником документи, діяв упереджено. Так у спірному рішенні, заяву позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач розглянув, як заяву про перехід з одного виду пенсій та інший, що не відповідає дійсній суті звернення позивача, при цьому не виконав вимоги Порядку №22-1; у спірному рішенні відповідач навів документи, що були ним розглянуті, перелік яких не відповідає фактично поданим документам із заявою позивача і поданням господарського суду Черкаської області, отже відповідач не врахував їх при прийнятті спірного рішення; у спірному рішенні відповідач відмовляє у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1., не як судді у відставці, а як судді, що також не відповідає змісту поданих заяви позивача, матеріалів до неї.

Таким чином, доводи позивача про те, що спірне рішення прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто являється необґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи.

Суд також вважає обґрунтованими доводи позивача щодо порушення відповідачем чинного законодавства при прийнятті спірного рішення та порушення спірним рішенням законного права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з огляду на наступне.

Статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції на дату подання позивачем заяви про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у відставку, встановлено:

«1. Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

3. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

4. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

5. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку» (примітка: у лампках дослівно по тексту норми).

З наявних у справі доказів вбачається, що маючи встановлений ст.ст. 109, 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стаж роботи, який дає право на відставку, у встановленому законом порядку, 12 лютого 2014 року позивач звернулася до ВРЮ та ВРУ із заявами про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у відставку. Встановлений законом місячний строк внесення Вищою радою юстиції до Верховної Ради України подання про звільнення судді з посади у відставку, сплив 18 березня 2014 року, проте рішення ВРЮ про внесення цього подання до Верховної Ради України не було прийняте, відповідно, у встановлений законом строк не розглянута заява позивача про звільнення з посади судді у відставку з незалежних від неї причин.

Розгляд питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, регулювався ст.111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частиною шість якої передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України. Згідно Регламенту Верховної Ради України постанова Верховної Ради України від 16 липня 2015 року №636-УІІІ «Про звільнення суддів» набрала чинності в день її прийняття, тобто 16 липня 2015 року. Отже повноваження судді ОСОБА_1. (позивач) припинились 16 липня 2015 року.

Суддя, який набув право на відставку відповідно до наявного у нього стажу не менше 20 років, але не досяг віку 65 років, мав право обирати: залишитися на посаді судді або прийняти рішення про відставку.

08 травня 2014 року позивач досягла шістдесяти п'яти років. Волевиявлення щодо реалізації набутого позивачем права на відставку, вона здійснила 12 лютого 2014 року, тобто значно раніше досягнення нею 65 років. Вища рада юстиції та Верховна Рада України у період з дати подання позивачем заяв про звільнення з посади судді у відставку до досягнення нею 65 років об'єктивно могли розглянути заяви про звільнення з посади судді у відставку та прийняти відповідні рішення. Позивач ніяким чином не могла впливати на обставини та причини бездіяльності Вищої ради юстиції та Верховної Ради України щодо розгляду її заяв про звільнення з посади судді у відставку.

Згідно з ч.4 ст.102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції на дату досягнення позивачкою шістдесяти п'яти років, з наступного дня після досягнення шістдесяти п'яти років, тобто з 09 травня 2014 року, вона не могла виконувати свої повноваження зі здійснення правосуддя, але не була вільною, оскільки рішення про її звільнення не було прийнято, тому продовжувала виконувати свої трудові обов'язки судді, як суб'єкт трудового права, відповідно, отримувала суддівську винагороду. Змінами до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була скоригована суддівська винагорода суддям, які не здійснювали правосуддя, і не були звільнені, зокрема: з 01.01.2015 вона становила мінімальну заробітну плату, з 29.03.2015 - посадовий оклад; суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Таким чином, змінами до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відносно суддів, які при досягненні 65 років не були звільнені, був встановлений спеціальний розмір грошового утримання, який не відповідає грошовому утриманню судді, який працює на відповідній посаді, що впливає на матеріальне забезпечення позивача, як судді у відставці.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача, що при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає застосуванню, встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» принцип: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відповідному розмірі грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконувала встановлені законом обов'язки судді. Суд вважає, що відповідно до Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з дати волевиявлення позивача реалізувати набуте право на відставку, тобто з 12 лютого 2014 року, яке позивач не змінювала, вона отримала право на матеріальне забезпечення судді у відставці.

12 лютого 2015 року прийнятий Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-УІІ (набрав чинності 29 березня 2015 року) пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги).

Отже, заява позивача про звільнення з посади судді у відставку розглянута відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на 12.02.2014, тобто на момент подачі заяви, тому і право позивача на матеріальне забезпечення, як судді у відставці, має регулюватися Законом України "Про судоустрій і статус суддів" на дату виникнення права на відставку, тобто на 12.02.2014.

З матеріалів, направлених позивачем на розгляд відповідачу, вбачається, що з 25 травня 2010 року позивачці вже було встановлено щомісячне грошове утримання судді, який має право на відставку, але продовжує працювати на посаді судді. Виплата щомісячного грошового утримання була припинена на підставі ч.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-УІ, із змінами, проте це положення було визнано неконституційним згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп.

Рішенням Конституційного Суду України 3 червня 2013 року №3-рп/2013 у справі №1-2/2-13 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ „Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України положення вищенаведених норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Згідно п.3 резолютивної частини вказаного рішення КСУ положення цього Закону, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 03.06.2013.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Таким чином, позивач набула право на щомісячне грошове утримання судді значно раніше прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-УІІІ, набув чинності 01.04.2015 (далі вживається скорочено - Закон 213), на п. 5 прикінцевих положень якого посилається відповідач, як на правову підставу відмови у призначенні позивачу щомісячного довічного утримання.

На дату відрахування позивача зі штату суду та звернення до пенсійного фонду дійсно діяв Закон 213. Цим же Законом 213 були внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, частини третя - п'ята статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-УІІІ) викладені у новій редакції. Зокрема, зі змісту змін до цієї статті, внесених Законом 213, вбачається, що щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Отже Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не скасована норма щодо права судді у відставці на одержання щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 1.2 постанови правління ПФУ №3-1 встановлено: «Щомісячне довічне утримання призначається з дня наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку із поданням заяви про відставку…».

Таким чином, щомісячне довічне утримання позивачу, як судді у відставці, підлягає призначенню з 06 серпня 2015 року (наступний день після відрахування її зі штату господарського суду Черкаської області).

Частиною третьою статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ, у редакції, яка діяла до 01.01.2015, встановлювалося поетапне збільшення суддівської винагороди до 15 мінімальних заробітних плат. Положеннями частини третьої ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ передбачено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 80% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з можливістю збільшення його на 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не більше 90% від заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Зазначені положення Закону формували у позивача обґрунтовані припущення отримання при звільненні у відставку щомісячного довічного грошового утримання на рівні, максимально наближеному до рівня суддівської винагороди.

Отже являються обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що вона мала законні сподівання на забезпечення її, як професійного судді у відставці, отримання від держави в старості грошове утримання належного рівня. Таке право позивача відповідає Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», міжнародним стандартам у сфері судочинства, які визнані Україною. Основними міжнародними документами у сфері судочинства, які визнаються Україною, є Загальна декларація прав людини 1948 року, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Основні принципи щодо незалежності правосуддя 1985 року, Рекомендації щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності правосуддя 1989 року, Європейська хартія про статус суддів 1998 року та інші.

Зокрема, Європейська Хартія про статус суддів (п.6.4) передбачає, що судді, які досягли пенсійного віку і які працювали на посаді судді зазначений період, отримують пенсію по старості, рівень якої має бути якомога ближчим до рівня їхньої останньої заробітної плати на посаді судді.

Суд також приймає до уваги доводи позивача стосовно необхідності врахування судом у цій справі прецедентної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) стосовно права на законні та правомірні очікування забезпечення, як професійного судді у відставці.

Верховний Суд України (ВСУ) у Конституційному поданні щодо відповідності (конституційності) положень, у тому числі, Закону 213, положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої пунктів 2, 9, частини п'ятої статті 126 Конституції України, затверджене постановою пленуму ВСУ від 03 липня 2015, зазначив, що аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії», Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим правом» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

З огляду на наведені обставини щодо роботи позивача на посаді судді, наведені положення законодавства, суд вважає, що позивач мала законні сподівання на отримання замість пенсії за віком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно з ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Частиною 6 ст.9 КАС України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Отже при вирішенні цього спору, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням наведеної судової практики Європейського Суду з прав людини та міжнародні правила щодо забезпечення в старості судді у відставці.

.Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності. Цей принцип, як неодноразово наголошував Конституційний Суд України у рішеннях від 3 червня 2013 року №3рп/2013, від 22 травня 2008 року №10-рп 2008, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, вимагає ясності й однозначності правової норми і забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини були передбачуваними.

Тлумачення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснено Конституційним судом України у його рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008. Зокрема, Конституційним Судом України констатовано, що забезпечення всіх суддів, у тому числі суддів у відставці, є гарантією їх незалежності, статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності суддів і надається для гарантування верховенства права.

Таким чином, суд вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, не є пенсією у прямому розумінні Закону 1058, а гарантією матеріального забезпечення судді у відставці, на яке суддя у відставці має право за своїм вибором замість пенсії, і рівень якого має бути якомога ближчим до рівня останньої заробітної плати на посаді судді. Згідно з Положенням №28-2 призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є обов'язком відповідача.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп зазначив, що «…конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних відносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ним реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене» (абзаци другий, третій пункту 4 мотивувальної частини наведеного рішення КСУ).

Згідно з частиною першою статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, із змінами, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Стосовно суддів діє правило: з дня досягнення пенсійного віку (пункт «а» цієї статті) або в разі наявності стажу роботи на посаді судді не менше двадцяти років (частина перша статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів №2453-УІ.

Пункт 5 Прикінцевих положень Закону 213, на який посилається відповідач, як на правову підставу відмови позивачу у призначення щомісячного довічного грошового утримання, передбачає, що норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у тому числі відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», скасовуються за умови неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

Виконання умови, за якої скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення суддів у відставці, не залежить від суддів. Скасування пунктом 5 Прикінцевих положень Закону 213 норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних законів, зокрема, «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», не скасовує набуте позивачем право на щомісячне грошове утримання судді, який працює на посаді, і відповідно до наведених положень законодавства та рішень Конституційного суду України, воно не може бути скасоване чи звужене при виході у відставку.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За викладених обставин, суд погоджується з доводами позивача, що норми Закону 213 не поширюються на призначення і виплату їй щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

Суд вважає доведеним право позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначення якого відповідно до вищенаведених положень законодавства є обов'язком відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає неправомірною відмову відповідача у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, такою, що порушує конституційні гарантії незалежності професійних суддів, конституційний принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, які, серед іншого, забезпечуються належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді та правом на відставку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при прийнятті та розгляді заяви позивача і подання господарського суду Черкаської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач діяв упереджено, протиправно, не виконав встановлений законом обов'язок щодо повного, всебічного та об'єктивного розгляду згідно із законом всіх поданих позивачем документів, тому суд вважає спірне рішення протиправним, внаслідок чого воно підлягає скасуванню з покладенням на відповідача обов'язку прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на який має право позивач, суд виходить з наступного.

До права позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, підлягають застосуванню положення статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону №2856-УІ від 23.12.2010, якою встановлено:

«1. Судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання….

3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

5. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Довічне грошове утримання суддям загальної юрисдикції виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів державного бюджету, за винятком суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів, яким грошове утримання виплачується цими судами. (частина п'ята статті 138 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 23.12.2010 р. № 2856-VI)» (примітка: у лапках дослівно по тексту норми).

Порушення Вищою радою юстиції встановленого законом строку розгляду заяви позивача, тривале формування нового складу Вищої ради юстиції не може впливати на набуте та реалізоване 12 лютого 2014 року позивачем право на звільнення з посади судді у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З вищенаведених письмових доказів у справі вбачається, що відповідачу були надані позивачем та господарським судом Черкаської області достатні матеріали для прийняття рішення про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Згідно наведених положень норм права, зазначене утримання підлягає призначенню з дати звернення позивача до пенсійного фонду, тобто з 06 серпня 2015 року, але згідно і на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції на дату виникнення права на таке утримання.

Отже згідно зі ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції на 12.02.2014, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп, згідно поданих відповідачу матеріалів заяви позивача та подання господарського суду, у тому числі: даних трудової книжки, розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, даних про розмір грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, позивач має право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з розрахунку: робота безпосередньо на посаді судді з 09 лютого 1993 року по 05 серпня 2015 року, що становить 22 повних роки; розмір грошового утримання судді становить 80 відсотків, плюс збільшення цього розміру на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, що становить 4 відсотки (2 роки понад 20 років х 2%), а всього 84 відсотки.

З огляду на наведені законодавчі норми, подані матеріали про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, суд вважає, що на підставі ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції на дату реалізації права позивача на відставку (12.02.2014), позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84 відсотки грошового утримання судді господарського суду Черкаської області, який працює на відповідній посаді.

Щодо заробітної плати, з якої розраховується виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, то вона визначається розміром грошового утримання (суддівська винагорода) судді, який працює на відповідній посаді і складається з посадового окладу і доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

З матеріалів на призначення щомісячного довічного грошового утримання, зокрема, наказу голови суду від 03.01.2012 №06-к, вбачається, що відповідно до п.11 Перехідних положень та п.5 ст.129 Закону України від 07.07.2010 №2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» із змінами, внесеними Законом України від 23.12.2010 №2856-УІ, згідно протоколу засіданні комісії з встановлення стажу роботи від 03.01.2012 №2 позивачу була встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 50% за 20 років стажу роботи.

Про розмір грошового утримання судді (суддівської винагороди) на час здійснення позивачем правосуддя господарським судом Черкаської області видана довідка від 06 серпня 2015 року №02/9980/2015, яка направлялась разом з поданням про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, але не взята до уваги відповідачем.

Згідно довідки господарського суду Черкаської області від 02 жовтня 2015 року №02/12184/2015 заробітна плата позивача, як судді, яка працювала на відповідній посаді, та яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, з 01 вересня 2015 року становить 20670,00 грн., у тому числі: оклад - 13780,00 грн., доплата за вислугу років 50% - 6890,00 грн..

Доводи відповідача суд вважає такими, що не спростовують доводи позивача, необґрунтованими та такими, що не відповідають ст.ст.8, 21, 58 Конституції України, вищенаведеним рішенням Конституційного Суду України, ст.138 (ст.141 нової редакції) Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, з врахуванням положень ст.162 КАС України, суд вважає спірне рішення відповідача протиправним та підлягаючим скасуванню повністю.

Враховуючи вищенаведені повноваження відповідача, встановлені судом обставини щодо права позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідач зобов'язаний прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 06 серпня 2015 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84 відсотки грошового утримання судді господарського суду Черкаської області згідно довідки №02/12184/2015 від 02.10.2015 року.

Таким чином, суд задовольняє адміністративний позов повністю. Суд не здійснює на підставі ст.94 КАС України розподіл судових витрат, оскільки позивач відмовився від стягнення судових витрат з відповідача, що є його правом.

Керуючись ст.ст. 2, 18, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про скасування рішення, зобов'язання прийняти рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області від 11 серпня 2015 року (протокол №45/3) «Про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання судді».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 06 серпня 2015 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84 відсотки грошового утримання судді господарського суду Черкаської області згідно довідки №02/12184/2015 від 02.10.2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий О.І.Кончина