Справа № 22-а/0690/4318/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/4318/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації (далі Управління праці) на постанову Олевського районного суду від 19 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Управління праці доплату громадянам, які працюють на території посиленого радіоекологічного контролю у розмірі 22405 грн. 80 коп. за період з 01.01.2004 року до 01.01.2009 року та 6719 грн. допомоги, передбаченої ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11) за такий же період. Також просила звернути рішення до негайного виконання.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2009 року позов задоволено частково: стягнуто з Управління праці на користь ОСОБА_1 995 грн. 40 коп. допомоги, передбаченої ст. 37 Закону № 796-Х11, за період з 01.08.2008 року до 01.08.2009 року та 22405 грн. 80 коп. доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону № 796-Х11 за період з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року; з відповідача стягнуто судові витрати; у решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 4), працює в управлінні праці та соціального захисту населення Олевської РДА (а.с.10) в смт. Олевськ Житомирської області, яке віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю та проживає у вказаному населеному пункті (а.с.7). Позивач отримувала у спірному періоді виплати згідно зі ст. 37 Закону № 796-Х11 у розмірі по 1.60 грн. та 5.20 грн. доплати до заробітної плати щомісячно за ст. 39 Закону № 796-Х11 що не відповідає розміру, встановленому вище зазначеними статтями Закону, а саме, 30% мінімальної заробітної плати за ст. 37 Закону № 796-Х11 та одна мінімальна заробітна плата за ст. 39 цього ж Закону.

Задовольняючи позов про стягнення з Управління праці невиплачених коштів, передбачених ст. 39 Закону № 796-Х11, з 01.01.2004 року суд першої інстанції виходив з того, що доплата за ст.39 Закону є складовою частиною заробітної плати, а тому на неї не поширюється строк позовної давності. Проте, такий висновок суду є помилковим.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про оплату праці заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. А доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена ст. 39 Закону № 796-Х11, є соціальною виплатою, оскільки здійснюється органами соціального захисту населення (підпункт 5 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936) за рахунок державного бюджету усім працюючим у такій зоні громадянам незалежно від форми власності підприємств, установ та організацій та їх відомчої належності.

За таких обставин, суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин річний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст. 99 КАС України (про що заявляв відповідач у запереченнях на позовну заяву), та положення ч.1 ст.100 КАС України про те, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, дату звернення ОСОБА_1 до суду та відсутність доказів з боку позивача щодо пропуску строку звернення до суду з поважних причин, у задоволенні позову за період з 01.01.2004 року до 12.08.2008 року слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення позивача до суду.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року № 107-У1 дію ст. 37 та ст. 39 Закону № 796-Х11 в частині виплати спірних допомоги та надбавки у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2008 рік було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України № 107-У1 від 28.12.2007 року в частині зупинення на 2008 р. дії ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визнані неконституційними.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А відтак, з урахуванням викладеного та річного строку позовної давності, за період з 12.08.2008 року до 01.01.2009 року розмір доплати мав становити за ст. 39 Закону № 796-Х11 одну мінімальну заробітну плату щомісячно з урахуванням фактично відпрацьованого часу, за ст. 37 Закону № 796-Х11 30% мінімальної заробітної плати щомісячно. Висновок суду щодо неправомірності дій відповідача у зазначений період є правильним.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Задовольняючи позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, суд першої інстанції не врахував положень ст. 105 КАС України щодо можливого способу захисту порушеного права. Крім того, суд першої інстанції, ухваливши рішення про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за період з 01.01.2009 року до 01.08.2009 року, вийшов за межі позовних вимог.

Виходячи з викладеного, постанова суду першої інстанції в частині стягнення з Управління праці на користь ОСОБА_1 995 грн. 40 коп. заборгованості по допомозі, передбаченій ст. 37 Закону № 796-Х11 за період з 01.08.2008 року до 01.08.2009 року, та в частині стягнення з відповідача на користь позивача 22405.80 грн. доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону № 796-Х11, підлягає касуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову, а саме: зобовязання Управління праці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі, визначеному ст. 37 Закону № 796-Х11 за період з 12.08.2008 року по 31.12.2008 року; зобовязаня Управління праці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати, передбачену ст. 39 Закону № 796-Х11, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно за період з 12.08.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням виплачених у вказаному періоді коштів.

Відповідно підлягає зміні вказана постанова і в частині стягнення з відповідача судового збору на користь держави шляхом зменшення суми стягнення з 275 грн. 06 коп. до 6 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду від 19 жовтня 2009 року в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Олевської районного державної адміністрації на користь ОСОБА_1 995 грн. 40 коп. заборгованості за період з 01.08.2008 року по 01.08.2009 року по допомозі, передбаченій ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та в частині стягнення з відповідача на користь позивача 22405 грн. 80 коп. доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року скасувати, ухваливши нову постанови про часткове задоволення позову.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі, визначеному ст. 37 Закону № 796-Х11, та доплату до заробітної плати, передбачену ст. 39 Закону № 796-Х11, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно за період з 12.08.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням виплачених у вказаному періоді коштів. У решті позовних вимог відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Постанову Олевського районного суду від 19 жовтня 2009 року в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації 275 грн. 06 коп. на користь держави судового збору змінити, зменшивши суму стягнення до 6 грн. 80 коп.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді