Справа № 345/2678/15-а
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. № 345/2678/15-а

15 год. 15 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Хомі О.В,.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про визнання дій протиправними та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про визнання дій протиправними та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства йому несвоєчасно та неналежно виплачено грошове забезпечення за період з липня по листопад 2013 року.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що позивач з 15.07.2013 по 13.01.2014 проходив службу на посаді старшого інспектора сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Дарниця управління МВС України на Південно-Західній залізниці, а з 13.01.2014 по 30.04.2014 на посаді старшого інспектора інспекції з особового складу відділу кадрового забезпечення того ж управління. Вказали, що відповідно до наказу за №75 о/с від 29.04.2014 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас за станом здоровя. Зазначили, що позивачу протягом двох місяців (липень, серпень 2013 року) не проводилось нарахування та виплата заробітної плати, а у вересні 2013 остання була виплачена одночасно і за вищевказаний період, однак, на думку позивача, не в повному обсязі. Пояснили, що виплата була проведена без врахування премії у розмірі 75,23% від посадового окладу та доплати у розмірі 35% від посадового окладу за роботу у нічний час в період з липня по листопад 2013 року. Також звернули увагу суду на те, що внаслідок невиплати грошового утримання на протязі двох місяців, неналежного нарахування та виплати грошового утримання і неправомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності, з приводу чого є рішення суду, що набрало законної сили, позивачу завдано моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі. У поданому запереченні позов не визнав з наступних підстав. Зокрема вказав, що виплата ОСОБА_1 грошового утримання за липень, серпень 2014 року у вересні цього ж року зумовлена несвоєчасним наданням позивачем грошового атестату, що в подальшому унеможливило його включення до 20 числа поточного місяця у відповідний наказ по особовому складу. Окремо вказав, що підставою для виплати позивачу компенсації роботи в нічний час є лише щомісячний табель робочого часу з обовязковою відміткою у ньому кількості годин, відпрацьованих у нічний час. Зауважив, що книги нарядів, на які посилається позивач, не можуть бути доказом та слугувати підставою для нарахування доплати, так як в останній відсутні показники кількості відпрацьованого часу. Крім того зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди фізична чи юридична особа має тоді, коли останнє безпосередньо передбачене нормами Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а тому оскільки позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, то на спірні правовідносини поширюється дія спеціального законодавства, яким відшкодування моральної шкоди не передбачено. Просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши позивача та його представника, взявши до уваги заперечення відповідача, розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.08.1994 року по 20.09.2000 року. 28.11.2005 року позивач був повторно зарахований до служби в ОВС України відповідно до наказу УМВС України в Івано-Франківській області.

З 15.07.2013 по 13.01.2014 ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого інспектора сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Дарниця управління МВС України на Південно-Західній залізниці, а з 13.01.2014 по 30.04.2014 на посаді старшого інспектора інспекції з особового складу відділу кадрового забезпечення того ж управління (а.с.5-6). Відповідно до наказу за №75 о/с від 29.04.2014 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за станом здоровя (а.с.7-8).

Згідно з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу довідки про доходи за №37/8 від 13.06.2014 року ОСОБА_1 протягом двох місяців (липень, серпень 2013 року) не проводилось нарахування та виплата заробітної плати, а у вересні 2013 остання була виплачена одночасно і з заробітною платою за вищевказаний період (а.с.10).

Оцінивши одержані в ході судового розгляду докази, їх достатність та взаємний звязок суд приходить до висновку про правомірність дій управління МВС України на Південно-Західній залізниці щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з липня по листопад 2013 року з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відносини щодо оплати праці, в тому числі в органах внутрішніх справ, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством, що визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ є Інструкція про такий порядок, затверджена наказом МВС України за №499 від 31.12.2007, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 за № 205/14896

Відповідно до п. 1.3. вищевказаної Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Згідно п.1.5. підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої в судовому засіданні копії витягу з наказу за №179 о/с від 26.07.2013 року про призначення майора міліції ОСОБА_1 старшим інспектором сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Дарниця управління МВС України на Південно-Західній залізниці останньому встановлено посадовий оклад в розмірі 650 грн. та надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків (а.с.7).

Встановлення грошового забезпечення позивачу в такому розмірі підтверджується довідками наданими сторонами по справі за №37/8-7486 від 19.05.2015 та за №37/-10472 від 01.09.2015, згідно з якими позивачу крім вищевказаних виплат встановлено оклад за спеціальне звання у розмірі 25% та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірі 25% (а.с. 11, 86). Відповідно до витребуваного судом розрахунку заробітної плати, виплаченої в вересні 2013 року, остання нарахована відповідачем з урахуванням усіх надбавок та доплат вказаних вище, а за серпень 2013 року премії у розмірі 83,71% (а.с. 86).

При цьому суд не погоджується із обгрунтованістю наявного у позовній заяві розрахунку грошового забезпечення за липень-вересень 2013 року, яким враховано щомісячну премію у розмірі 75,23%, яка була встановлена останньому в такому розмірі за квітень 2014 року наказом за №75 о/с від 29.04.2014 року, з огляду на наступне.

Згідно з п.п.2.16.4. Інструкції виплата премії за минулий місяць проводиться в поточному місяці разом з виплатою грошового забезпечення.

Відповідно до п.п.2.16.5 Інструкції виплата премій особам рядового і начальницького складу здійснюються за наказами керівників органів і підрозділів, закладів та установ Міністерства внутрішніх справ України. Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються до 10-го числа кожного місяця на підставі мотивованих рапортів начальників структурних підрозділів, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Здійснивши системний аналіз вищевказаних норм суд приходить до висновку, що встановлення позивачу премії у розмірі 75,23% за квітень 2014 року не є підставою для нарахування премії в такому розмірі за період з липня по вересень 2013 року, так як питання преміювання та його розмір вирішується щомісячно наказом керівника.

Одночасно суд вважає безпідставним твердження позивача про неправомірну бездіяльність щодо нарахування ОСОБА_1 доплати в розмірі 35% від посадового окладу за роботу в нічний час відповідно до слідуючого.

Нормою пункту 3.7.1. Інструкції встановлено, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Відповідно до п.п. 3.7.4. Інструкції підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Згідно з п.3.7.5. Інструкції облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

В судовому засіданні позивачем зазначено, що робота в нічний час, на його думку, підтверджується книгою нарядів та графіком чергувань, проте дане твердження суперечить нормам вищевказаних пунктів відповідно до яких останні є підставами для залучення працівників до роботи в нічний час, а облік робочого часу, відповідно до якого в подальшому проводиться оплата праці, здійснюється шляхом ведення табеля.

В той же час ОСОБА_1 вказав, що в його посадові обов'язки входило ведення табелювання робочого часу, однак копій табелів, які б підтверджували роботу останнього у нічний час, надати суду не може, так як останні зберігаються в органах внутрішніх справ, а за їх одержанням до УМВС не звертався. Вважає, що останні мали бути надані відповідачем відповідно до ухвали від 19.08.2015 року, однак з таким твердженням позивача не можна погодитись, так як суд витребував докази виключно з підстав ч.3 ст.71 КАС України.

З огляду на вищезазначене підставою для виплати доплати за роботу в нічний час є табель з обовязковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин, а тому надані позивачем копії книги нарядів, як доказу залучення ОСОБА_1 до служби в нічний час, законною підставою для встановлення такої виплати бути не може.

У свою чергу у позовній заяві позивач жодним чином не посилався на те, що його служба в органах внутрішніх справ в нічний час неналежно обліковувалась, тому у відповідача не було обовязку спростування даної інформації.

Водночас, в поданому запереченні на позовну заяву відповідач зазначає, що до відділу фінансового забезпечення УМВС на Південно-Західній залізниці з ЛВ на ст. Київ-Пасажирський табелі обліку несення служби позивачем у нічний час не надходили, що свідчить про відсутність підстав в Управління для виплати компенсації за службу в понаднормовий час, так як бухгалтерія не вправі проводити нарахування грошового забезпечення на підставі нарядів.

Крім того, посилання позивача на те, що виплата грошового утримання проводилась УМВС на Південно-Західній залізниці несвоєчасно суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з п.1.15 Інструкції виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць.

Відповідно до підпункту 4.2. Інструкції грошовий атестат особам рядового і начальницького складу видається в усіх випадках переміщення з одного органу внутрішніх справ до іншого. У разі, якщо грошовий атестат з будь-яких причин при відбутті виданий не був, фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов'язаний надіслати цей атестат за новим місцем служби вибулого протягом десяти днів.

Проаналізувавши зміст вищевказаної норми суд приходить до висновку, що обовязок подання грошового атестату, на підставі якого в подальшому нараховується грошове забезпечення, покладається на особу, яка переміщається з одного органу внутрішніх справ до іншого, тобто в даному випадку на позивача, а в разі неможливості видачі грошового атестату фінансовим апаратом такий обовязок покладається на останнього.

Як вбачається з наданої відповідачем та дослідженої судом в якості письмового доказу по справі копії книги реєстрації грошових атестатів та визнано позивачем в судовому засіданні, грошовий атестат був поданий УМВС на Південно-Західній залізниці особисто ОСОБА_1 20.08.2013 року, що підтверджується підписом останнього в графі «Підпис особи, яка здала атестат» (а.с.96). Дана обставина, на переконання суду, свідчить про те, що грошовий атестат несвоєчасно поданий, а виплата грошового забезпечення своєчасно здійснена не була з вини позивача, так як в даному випадку саме на нього був покладений обовязок передачі грошового атестата і судом не встановлено вини відповідача у несвоєчасному його поданні до бухгалтерії органів внутрішніх справ.

Окрім того, несвоєчасна виплата грошового забезпечення відповідно до чинного законодавства не надає позивачу права на одержання додаткових виплат, які не передбачені чинними на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правовими актами.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо визначення права на своєчасне одержання винагороди за працю ч.6 ст.43 Конституції України, так як в даному випадку законодавець виключає таке право у випадку наявності вини самого працівника у несвоєчасному одержанні такої оплати.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що доказів наявності визначених законом підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення, стягнення якого є предметом позову, позивачем в порушення ст.71 КАС України суду не подано.

За таких обставин суд, за результатами оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення вимоги позивача про визнання неправомірними дій УМВС на Південно-Західній залізниці щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з липня по листопад 2013 року відсутні.

Не підлягає до задоволення і вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди, так як вона є похідною від першої, тобто сутність прийняття по ній рішень прямо залежить від того чи буде задоволено першу вимогу.

Не може бути задоволена і вимога про стягнення на користь позивача судового збору та витрат на правову допомогу, так як згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує всі здійснені особою, яка не є субєктом владних повноважень, судові витрати з Державного бюджету України виключно у разі, якщо судове рішення ухвалене на користь такої особи.

Таким чином позов до задоволення не підлягає.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 12.10.2015 року.