Справа № 22-а/0690/2886/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/2886/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації (далі Управління праці) на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 15 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління праці про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом щодо стягнення з відповідача на їх користь доплати до заробітної плати, як потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, які працюють в зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 01.03.2007 року по 31.10. 2007 року та з 01.05.2008 року по 31.10.2008 року в сумі 13113 грн. (на користь ОСОБА_2І.) та на користь ОСОБА_1 22937 грн. за період з 01.01.2006 року по 30.04.2007 року та з 01.06.2008 року по 31.03.2009 року. На обґрунтування позову зазначали, що протягом спірних періодів відповідач проводив виплату доплати в розмірі 10.50 грн., що протирічить положенню ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі-Закон № 796-Х11), якою встановлений розмір доплати у дві мінімальні заробітні плати щомісячно.

Постановою Олевського районного суду від 15 травня 2009 року позовні вимоги задоволені частково: дії відповідача визнані протиправними; стягнуто з Управління праці на користь ОСОБА_2 8786 гривень 44 коп. не донарахованих коштів за період з 09.07.2007 року по 31.10.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.10.2008 року; стягнуто з Управління праці на користь ОСОБА_1 11115 грн. не донарахованих коштів за період з 01.06.2008 року по 31.03.2009 року; стягнуто з Управління праці на користь держави 199 грн. 01 коп. судового збору; у решті позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нову про відмову в позові. Апелянт зазначає, що суд не врахував, що присуджені ним виплати фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету, яких недостатньо для фінансування доплат у розмірі, визначеному Законом, і безпідставно стягнув кошти з Управління праці, яке діяло відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що позивачі. мають статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), протягом спірних періодів працювали в зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.5-6, 7-9) і отримували кожен виплати згідно зі ст.39 Закону № 796-Х11 у розмірі 10 грн. 50 коп. щомісячно, що не відповідає розміру, встановленому вище зазначеною статтею Закону, а саме, щомісячно дві мінімальні заробітні плати.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року № 107-У1 дію абзацу другого ст. 39 Закону № 796-Х11 щодо спірних виплат на 2008 рік було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України № 107-У1 від 28.12.2007 року в частині зупинення на 2008 р. дії ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визнані неконституційними.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А відтак, дії Управління праці щодо нарахування та виплати позивачам доплати до заробітної плати, а саме, ОСОБА_2 у період з 22.05.2008 року по 31.10.2008 року, а ОСОБА_1 у період з 01.06.2008 року по 31.03.2009 року, коли розмір доплати мав становити дві мінімальні заробітні плати щомісячно з урахуванням фактично відпрацьованого часу, є неправомірними.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 в частині розміру виплат є безпідставними, оскільки Закон № 796-Х11 має приоритетне значення по відношенню до вказаної постанови уряду.

Безпідставними визнаються колегією суддів і доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 9 липня по 31 жовтня 2007 року, суд помилково виходив з положень ст. 2 Закону України „Про оплату праці та не застосував до спірних правовідносин положень ст. ст. 99, 100 КАС України щодо строку позовної давності.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про оплату праці заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. А доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена ст. 39 Закону № 796-Х11, є соціальною виплатою, оскільки здійснюється органами соціального захисту населення (підпункт 5 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936) за рахунок державного бюджету усім працюючим у такій зоні громадянам незалежно від форми власності підприємств, установ та організацій та їх відомчої належності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції в частині стягнення з Управління праці на користь ОСОБА_2 грошових коштів за період з 9 липня по 31 жовтня 2007 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду. А відтак, сума стягнення на користь ОСОБА_2 підлягає зменшенню з 8786 грн. 44 коп. до 5572 грн. 82 коп. (525 : 31 х 10 х 2 10.50 : 31 х 10 + 525 х 4 х 2 10.50 х 4 + 545 х 2 10.50).

У звязку із зменшенням загальної суми стягнення з Управління праці до 16687 грн., підлягає зменшенню і розмір судового збору зі 199 грн. 01 коп. до 166 грн. 87 коп.

У решті рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 15 травня 2009 року в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 грошових коштів за період з 9 липня по 31 жовтня 2007 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 15 травня 2009 року в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 сума стягнення на користь ОСОБА_2 8786 грн. 44 коп. змінити, зменшивши суму стягнення до 5572 грн. 82 коп.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 15 травня 2009 року в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації 199 грн. 01 коп. судового збору змінити, зменшивши розмір стягнення до 166 грн. 87 коп.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді