Справа № 2А-7629/10/1111
Суддя: Мягкий О. В.
Дата ухвалення: 2010-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2А-7629/10/1111
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Кіровоград 13 грудня 2010 року

Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючого - судді Мягкого О.В.,

при секретарі - Поповій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Кіровограді про визнання протиправними дії, зобовязання провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоровю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті йому щомісячної основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, зобовязати провести перерахунок та виплатити йому за період з 01.01.2004 року по 13.12.2010 року з урахуванням проведених виплат, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеній до категорії 1 інваліду II групи згідно вимог ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розміру мінімальної пенсії за віком, а також позивач просить зобовязати відповідача щомісячно нараховувати йому відповідно до вказаного Закону основну та додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, посилаючись на те, що він, як інвалід II групи, внаслідок захворювання, повязаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у звязку з неправомірними діями відповідача щодо нарахування розміру вказаної пенсії отримує основну та додаткову пенсії, передбачені ст.ст. 50, 54 вказаного Закону, в значно нижчому розмірі, ніж передбачено цим Законом, а відповідач добровільно на письмову вимогу провести перерахунок відмовляється.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в адміністративному позові.

Представник відповідача направила до суду письмові заперечення проти позову, згідно з якими проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, згідно з письмовими запереченнями, представник відповідача послалась на те, що позивач отримує пенсію по інвалідності за Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідачем зазначено, що позивач перебуває на обліку в управлінні і отримує пенсію по інвалідності II групи у розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Згідно зі ст. 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, котру призначають після виникнення права на державну пенсію.

Розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорій 1, 2, З, 4 встановлюються згідно з ст. ст. 50, 51 зазначеного Закону.

Вказує, що виплата цих пенсій провадиться за бюджетною програмою „Пенсійне забезпечення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесених до категорії І" з бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються згідно із законами України на відповідний рік, урахуванням положень Закону України „Про державний бюджет України на 2010 рік" в прикінцевих положеннях якого Кабінет Міністрів України наділений правом корегувати виплати з ціллю зменшення дефіциту бюджету на 2010 рік.

Щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, для осіб віднесених до категорій 1, встановлено в розмірі, зокрема: інвалідам II групи - 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідач зазначає, що при цьому розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на момент виплати визначається згідно із Законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Зазначає, що після багаторазових змін Урядом вирішено застосовувати прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (а не мінімальну пенсію за віком), як розрахункову величину для визначення розмірів пенсійних виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Нормою частини пятої статті 54 Закону встановлено, що порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідач зазначив, що відповідно до Положення про Пенсійний фонд України затверджений постановою КМУ № 1261 від 24.10.2007 р. Фонд є органом виконавчої влади, управління, як орган Пенсійного фонду здійснює свою діяльність на підставі Положення. В зв'язку з чим в роботі не може не керуватися Постановами Кабінету Міністрів України. Згідно з статтею 63 Закону "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796 фінансування витрат, пов'язаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Крім того, вказав, що Управління ПФУ в м. Кіровограді, як територіальне управління не має жодного відношення до кошті державного бюджету, тим паче не є розпорядником коштів з державного бюджету. Управління не отримувало коштів в необхідних розмірах з державного бюджету. Відповідачем по справі на думку управління повинно виступати і Державне казначейство України, як єдиний розпорядник бюджетних коштів. Посилаючись на ч. 2 ст. 73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідач зазначає, що кошти Пенсійного фонду України не включені до Державного бюджету України. Так, ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачені виплати, які здійснюються за рахунок коштів пенсійного фонду. Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що його норми застосовуються тільки для виплат цього Закону правомірність дій управління підтверджена ухвалою Конституційного суду України по справі № 27- у/2009 від 19.05.2009року. В ухвалі Конституційного суду зазначено, про не застосування до інших виплат мінімального розміру пенсії визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач звертає увагу суду на те, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», прийнятий 09.07.2003 року і його перехідними положеннями передбачено, що всі нормативні акти діють в частині що не суперечать даному Закону.

Також зазначає, що позивач безпідставно просить зобов'язати перерахувати пенсію з 01.01.2004 р. так як відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав встановлюється шестимісячний строк, позивач звернувся до суду в 04.11.2010 року, отже строк позовної давності спливає в 11.06.2010 року так як позивач не надав заяву про поновлення строку передбаченої ст. 100 КАС тому просимо відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, Управління наполягає відмовити в частині виплачувати безстроково, так як право позивача в майбутньому не є порушеним, відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади.

Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом II групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеній до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Кіровограді (а.с.11-12). Позивач на підставі ст. ст. 50, 54 вказаного Закону отримує основну та додаткову пенсії в розмірах, які нараховуються та виплачуються відповідачем, виходячи з мінімальних розмірів пенсій, встановлених відповідно до постанов КМ України: а саме постанови КМ України від 26.07.1996 № 831, постанови КМ України від 27.12.2005 № 1293, постанови КМ України від 28.05.2008 року № 530, постанови КМ України від 16.07.2008 № 654 та постанови КМ України від 03.01.2002 року № 1, а не виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Разом з цим, встановлені вищевказаними постановами КМ України розміри сум, виходячи з яких проводиться розрахунок та виплата державної та основної пенсій за ст. ст. 50, 54 вказаного Закону, не відповідають і є меншими, ніж розміри мінімальної пенсії за віком, що не заперечує відповідач (а.с. 25-26).

Позивач звертався до відповідача 20.07.2010 року з письмовою заявою про перерахунок пенсії у відповідності зі ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але відповіді на ним не отримано.

Згідно з ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності,втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд приходить що висновку, що застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України - залишення адміністративного позову без розгляду, призведе до звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, і як наслідок позбавить його права на соціальний захист.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 49 Закону ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», надалі Закону, пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ст. 50 вищевказаного Закону, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам II групи - у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст.53 цього Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Частиною 4 ст. 54 цього Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів II групи, щодо яких установлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.І ст.67 цього Закону встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Разом з цим, як встановлено протягом судового розгляду, встановлені вищевказаними постановами КМ України розміри сум, виходячи з яких проводиться розрахунок та виплата державної та основної пенсій за ст. ст. 50, 54 вказаного Закону, не відповідають і є меншими, ніж розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціальних виплат що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконним актами, суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсії передбачених ст. ст. 50, 54 вказаного Закону, підлягає застосуванню розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.5 цього Закону встановлено, що виключно цим Законом визначається мінімальний розмір пенсії за віком, дія інших нормативно-правових актів може застосовуватись лише в частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з положень ст. ст. 50, 54 Закону України ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає за належне застосування для визначення розміру державної та додаткової пенсій за цим Законом мінімального розміру пенсії за віком за ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка визначається встановленим прожитковим мінімумом, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для їх визначення, що не суперечить вимогам ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого мінімального розміру пенсії законодавством не передбачено. У звязку з чим, суд вважає безпідставним та необґрунтованим протилежні доводи відповідача в цій частині.

Відповідно до ч. ч.І, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, наведених в обґрунтування правомірності своїх дій, а тому, виходячи з наведеного, суд вважає неправомірними дії відповідача щодо відмови перерахувати пенсію позивачу та наявними законні підстави для нарахування та виплати останньому державної та основної пенсії за ст. ст. 50, 54 Закону України ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ст.28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню за період з 01 січня 2004 рокупо 13 грудня 2010 року включно з урахуванням здійснених відповідачем у вищевказаний період виплат, оскільки, як встановлено протягом судового розгляду, позивачеві здійснювались та здійснюються відповідні виплати основної та додаткової пенсії як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеному до категорії 1 інваліду II групи, згідно вимог ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з цим, не може бути задоволена вимога позивача про нарахування та виплату йому відповідно до вказаного Закону основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в подальшому, оскільки обраний спосіб захисту порушених, на думку позивача, прав на майбутнє не передбачений чинним законодавством України.

Керуючись ст. ст. З, 8, 21, 22, 64, 75, 92 Конституції України, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 9, 69-71, 97, 99, 100, 158-163 КАС України України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання протиправними дії, зобовязання провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсі за шкоду, заподіяну здоровю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді щодо відмови у здійсненні перерахування ОСОБА_1 щомісячної основної та додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоровю, передбачену ст. ст. 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 1 інваліду 2 групи, основної пенсії згідно вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за період з 01 січня 2004 року по 13 грудня 2010 року включно, з урахуванням здійснених виплат за вказаний період.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Мягкий