Справа № 808/9119/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року 17:11Справа № 808/9119/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Яланської В.А. та представників

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Дніпрокор»

до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Дніпрокор», звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомленнярішення від 10.07.2014 № та від 25.09.2014 №.

Ухвалою суду від 14 вересня 2015 року задоволено клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог та закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо оскарження податкового повідомлення рішення від 10.07.2014 №, в частині визначення податкового зобовязання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 315 819,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 157 945,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків податкового органу, яких він дійшов за результатами перевірок позивача, оскільки позивачем в перевіряємий період здійснювалась діяльність з гарантійного ремонту товару, що поставлявся позивачем контрагентам. Зазначає, що відповідно до пп.140.1.4 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України вартість гарантійного обслуговування включалась під час укладання договорів на поставку товару, а тому під час здійснення гарантійного обслуговування позивач не отримує доходів, а лише несе витрати повязані з наданням безоплатного гарантійного обслуговування. Крім того, позивач вказав на безпідставність висновків контролюючого органу на порушення позивачем пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, оскільки позивачем належним чином відображено в бухгалтерському обліку повернутий ТОВ «Епіцентр К» товар. Також, представник позивача зазначив, що повернутий товар не може відноситись до складу інших доходів від господарської діяльності, оскільки повернутий на підставі договору товар не оплачувався позивачем. Поміж іншого представник позивача зазначив, що відсутні в його діях і ознаки порушення приписів пп.140.1.6 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України, оскільки операцій з надання послуг страхування фінансового ризику відповідали вимогам чинного законодавства. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що під час проведення перевірок ТОВ фірми «Дніпрокор» було встановлено, що позивачем не включено до складу доходу від реалізації товарів, виконання робіт, наданих послуг, вартість безоплатно наданих послуг з гарантійного ремонту та обслуговування обладнання та інструменту, в результаті чого занижено доходи, що враховуються при визначені обєкта оподаткування, на загальну суму 427281,00 грн. та не включено до складу інших доходів вартість товарів, безоплатно отриманих платником податку, оприбуткування яких не підтверджено відповідними первинними документами, в результаті чого занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на загальну суму 82716,00 грн. Крім того, на думку відповідача, позивачем включено до складу витрат на збут, витрати повязані зі страхуванням фінансових ризиків, які фактично відсутні, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на загальну суму 2085399,00 грн. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 11.04.2014 по 28.05.2014 співробітниками ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт №68/08-29-22-0108/13612779 від 05.06.2014.

Крім того, в період з 17.06.2014 по 26.06.2014 співробітниками ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Епіцентр К» за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт №75/08-29-22-0109/13612779 від 27.06.2014.

В актах перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем, серед іншого, пп.135.4.1 п.135.4, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп.140.1.6 п.140.1, 140.2 ст.140 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 384 981,00 грн. та завищено відємне значення обєкта оподаткування на загальну суму 720116,00 грн.

У звязку з виявленими порушеннями відповідачем прийнято, серед іншого, податкові повідомлення рішення № та № від 10.07.2014.

Позивач не погодився з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

22 вересня 2014 року ТОВ фірма «Дніпрокор» отримало рішення про результати розгляду первинної скарги від 19.09.2014 №3474/10/НОМЕР_1, згідно з яким податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2014 було скасовано в частині 122650,00 грн. надмірно зменшеної суми від'ємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток, оскільки позапланова перевірка не підтвердила висновки актів перевірки в частині завищення ТОВ фірма «Дніпрокор» витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за 2013 рік в сумі 122650,00 грн. В іншій частині податкове повідомлення-рішення залишене без змін. Крім того, залишено без змін податкове повідомлення- рішення № від 10.07.2014, а скаргу - без задоволення.

25 вересня 2014 року ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у. Запорізькій області, на підставі рішення Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, прийняла податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким ТОВ фірма «Дніпрокор» зменшено суму від'ємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 597466,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Міндоходів у Запорізькій області Позивач звернувся до Державної фіскальної служби України в порядку адміністративного оскарження. В результаті оскарження 02 грудня 2014 року позивачем отримано відмову у задоволенні своєї скарги.

Позивач, не погодившись з оскаржуваним податковим повідомлення рішенням, звернувся з позовом до суду.

В ході судового розгляду судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було досягнуто податковий компроміс щодо податкового повідомлення рішення № від 10.07.2014, в частині визначення податкового зобовязання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 315819,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 157945,50 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості цих висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень стало те, що позивачем не включено до складу доходу від реалізації товарів, виконання робіт, наданих послуг, вартість безоплатно наданих послуг з гарантійного ремонту та обслуговування обладнання та інструменту, в результаті чого занижено доходи, що враховуються при визначені обєкта оподаткування, на загальну суму 427281,00 грн. та не включено до складу інших доходів вартість товарів, безоплатно отриманих платником податку, оприбуткування яких не підтверджено відповідними первинними документами, в результаті чого занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на загальну суму 82716,00 грн. Крім того, на думку відповідача, позивачем включено до складу витрат на збут, витрати повязані зі страхуванням фінансових ризиків, які фактично відсутні, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на загальну суму 2085399,00 грн.

Щодо встановленого контролюючим органом порушення позивачем пп.135.4.1 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що пп.135.4.1 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем у перевіряємий період здійснювався гарантійний ремонт техніки, а кошти від надання вказаних послуг, на думку відповідача, неправомірно не включено до складу податкових зобовязань з податку на прибуток.

Разом з тим, суд не може погодитись з такими висновками контролюючого органу, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.140.1.4 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення будь-які витрати на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку, вартість яких не компенсується за рахунок покупців таких товарів, у розмірі, що відповідає рівню гарантійних замін, прийнятих/оприлюднених платником податку. У разі здійснення гарантійних замін товарів платник податку зобов'язаний вести облік покупців, що отримали таку заміну товарів або послуги з ремонту (обслуговування), у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійних замін, а також перелік товарів, на які встановлюється гарантійне обслуговування, визначаються Кабінетом Міністрів України на підставі норм законодавства з питань захисту прав споживачів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 №506 затверджено Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів (далі Порядок №506), який визначає відносини між споживачами, які придбавають технічно складні побутові товари для власних побутових потреб (далі - споживачі), та їх виробниками, продавцями і виконавцями робіт з гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни товарів (далі - виконавець).

Пунктом 3 Порядку №506 передбачено, що гарантійне обслуговування полягає у тому, що виробник (продавець, виконавець) протягом гарантійного терміну зобов'язується організувати, якщо це передбачено експлуатаційним документом, роботи із спеціальної установки (підключення) товару чи його складання (далі - введення в експлуатацію) та технічного обслуговування. Роботи з гарантійного ремонту (обслуговування) виконуються для споживача безоплатно. Виробник (продавець, виконавець) забезпечує нормальну роботу (застосування, використання) товару, у тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного терміну.

Крім того, наказом Міністерства фінансів України від 03.12.2012 №1263 затверджено Порядок обліку покупців, що отримали гарантійну заміну товарів або послуги з гарантійного ремонту (обслуговування) (далі Порядок №1263), який застосовується при визначенні витрат платника податку на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку, вартість яких не компенсується за рахунок покупців таких товарів.

Так, відповідно до п.3 Порядку №1263 у разі здійснення гарантійних замін товарів або послуг з гарантійного ремонту (обслуговування) платник податку зобовязаний вести окремий облік покупців, що отримали таку заміну товарів або послуги з гарантійного ремонту (обслуговування), у тому числі, якщо такі гарантійні заміни товарів або послуги з гарантійного ремонту (обслуговування) здійснені платником податку через третіх осіб (центри сервісного обслуговування).

Згідно п.5 Порядку №1263 облік покупців ведеться платниками податку самостійно в паперовій або в електронній формі (з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу), в тому числі на основі звітів, отриманих від третіх осіб (центрів сервісного обслуговування), що здійснювали гарантійні ремонти (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платниками податку, у Книзі обліку покупців, що отримали гарантійну заміну товарів або послуги з гарантійного ремонту (обслуговування)(далі - Книга), яка повинна містити реквізити, зазначені у пункті 7 цього Порядку, та обліковуватись за формою, що додається.

З наданого до матеріалів справи договору поставки №816/10/10 від 31.03.2010, укладеного між позивачем та ТОВ «Епіцентр К», судом встановлено, що постачальник ТОВ фірма «Дніпрокор» зобовязується поставляти покупцеві ТОВ «Епіцентр К» товар у встановлені строки, а покупець зобовязується приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах даного договору (а.с.132-143, т.1). У розділі 7 «Гарантії якості товарів» договору передбачено, що позивач здійснює безоплатне гарантійне обслуговування поставленого товару протягом гарантійного строку.

На підтвердження виконання позивачем гарантійного ремонту до матеріалів справи надано копії книг обліку покупців, що отримали гарантійну заміну товару або послуги з гарантійного ремонту (обслуговування) за 2012 2013 роки (а.с. 220-242, т.1).

Суд не приймає посилання представника відповідача на пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Суд зазначає, що позивач, виконуючи роботи з гарантійного обслуговування техніки, виконує вказані роботи в рамках договорів поставки товару, відповідно до умов договору та умов чинного законодавства, що не є окремим договірним зобовязанням з надання послуг, а тому на вказані операції не поширюється дія пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при виконанні робіт з безкоштовного гарантійного ремонту позивач не отримує доходу, як за окрему господарську операцію, а лише в порядку ст.140 Податкового кодексу України, при визначені обєкта оподаткування враховує витрати повязані з гарантійним ремонтом (обслуговуванням) поставленого товару.

Таким чином, суд вважає, що висновок контролюючого органу про заниження податкових зобовязань з податку на прибуток є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного податкового законодавства, а отже наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно встановленого контролюючим органом порушення позивачем пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу про порушення позивачем пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України стало не включення до складу інших доходів вартість товарів, безоплатно отриманих платником податків, в результаті чого занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на суму 82716,00 грн.

Підпунктом 135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України передбачено, що інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.140.2 ст.140 Податкового кодексу України у разі якщо після продажу товарів, виконання робіт, надання послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, в тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

Суд зазначає, що в п.9.1 договору поставки №816/10/10 від 31.03.2010 передбачено, що оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника у договорі. Відповідно до п.9.2 договору №816/10/10 оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на місяць (а.с.136, т.1).

Крім того, суд зазначає, що згідно п.4.12 договору №816/10/10 у випадку, якщо частина товару залишається нереалізованою через торгівельну мережу покупця, покупець має право повернути її в період дії договору. Постачальник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту предявлення письмової вимоги Покупцем забрати цей товар та/або замінити його (рішення за вибором покупця).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується представниками позивача факт повернення ТОВ «Епіцентр К» позивачу нереалізованого товару (а.с.147-159, т.1).

Суд не приймає посилання представника відповідача на те, що позивачем не було належним чином відображено у податковому обліку товар повернутий ТОВ «Епіцентр К», оскільки позивач на 7 сторінці акту перевірки вказує перелік накладних на повернення товару наданих під час проведення перевірки (а.с.16, т.1).

Повернення товару підтверджується також наданими до матеріалів справи актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2012, оборотна-сальдовою відомістю по рахунку 361 ТОВ «Епіцентр К» (а.с.7-51, т.2).

Крім того, суд зазначає, що товар, який повертався позивачу на умовах п.4.12 договору №816/10/10 не підпадає під ознаки інших доходів, передбачених пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, оскільки товар, який повертався не був оплачений з урахуванням приписів розділу 9 договору №816/10/10.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи.

Щодо встановлено порушення пп.140.1.6 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу про порушення пп.140.1.6 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України стало, на думку відповідача, неправомірність включення позивачем до складу витрат на збут, витрат повязаних зі страхуванням фінансових ризиків за договором №816/10/10, оскільки страхові платежі не відповідають вимогам пп.140.1.6 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України.

Згідно пп.140.1.6 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення будь-які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку; будь-які витрати із страхування ризиків, пов'язаних із виробництвом національних фільмів (у розмірі не більше 10 відсотків вартості виробництва національного фільму); екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим особам; майна платника податку; об'єкта фінансового лізингу, а також оперативного лізингу, концесії державного чи комунального майна за умови, якщо це передбачено договором; фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб. Якщо умови страхування передбачають виплату страхового відшкодування на користь платника податку - страхувальника, то застраховані збитки, яких зазнав такий платник податку у зв'язку з веденням господарської діяльності, включаються до його витрат за податковий період, в якому він зазнав збитків, а будь-які суми страхового відшкодування зазначених збитків включаються до доходів такого платника податку за податковий період їх отримання.

З пояснень представника позивача судом встановлено, що з метою захисту майнових інтересів, що повязані з матеріальними збитками ТОВ фірма «Дніпрокор» внаслідок невиконання або неналежного виконання ТОВ «Епіцентр К» зобовязань зі сплати товару поставленого за договором поставки №816/10/10 від 31.03.2010, укладено договори страхування фінансових ризиків з:

- ПАТ «Страхова компанія «Мост» - договори №ФР-ЕК/t10.12-0051 від 04.05.2012, №ФР-ЕК/t10.12-0052 від 21.05.2012;

- ТДВ «ОСОБА_1 страхова компанія» - №ФР-ЕК/t10.12-0029 від 02.07.2012, №ФР-ЕК/t10.12-0058 від 16.07.2012, №ФР-ЕК/t10.12-0060 від 01.08.2012, №ФР-ЕК/t10.12-0092 від 03.09.2012, №ФР-ЕК/t10.12-0093 від 01.10.2012, №ФР-ЕК/t10.12-0133 від 01.11.2012, №ФР-ЕК/t10.12-0151 від 03.12.2012, №ФР-ЕК/t10.12-0021 від 01.02.2013, №ФР-ЕК/t10.12-0068 від 01.04.2013, №ФР-ЕК/t10.12-0121 від 03.06.2013;

- ПрАТ «Автоексімстрах» - договір №ФР-0298 від 01.08.2013.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Суд не приймає посилання представника відповідача на те, що оскільки відсутні фінансові зобовязання ТОВ «Епіцентр К», то і відсутні ризики невиконання або неналежного виконання цих зобовязань, з огляду на наступне.

Як зазначено в п.9.2 договору №816/10/10 оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на місяць. А отже, фінансовим ризиком для позивача є ризик втрати доходів або прибутку (отримання збитку) в результаті невиконання або неналежного виконання ТОВ «Епіцентр К» своїх зобовязань по сплаті саме реалізованих споживачам товарів.

Суд зазначає, що в п.10.6 договору №816/10/10, на який посилається контролюючий орган, передбачено, що покупець має право затримати оплату товару згідно з розділом 9 договору у випадку виникнення спірних питань між сторонами щодо штрафних санкцій, повернення нереалізованої частини товару, відшкодування збитків, оплати послуг та інших сум, які сплачуються постачальником згідно з договором та додатками до нього, які є невідємною частиною договору, до моменту вирішення спору.

Разом з тим, вказаний пункт договору не звільняє сторін від виконання зобовязань за договором №816/10/10, ТОВ «Епіцентр К» має право затримати оплату, а не звільняється від зобовязань оплатити товар, поставлений ТОВ фірма «Дніпрокор» та реалізований кінцевим споживачам.

Таким чином, посилання відповідача в акті перевірки на те, що ТОВ «Епіцентр К» звільняється від виконання фінансових зобовязань є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогам чинного законодавства.

Також, судом не приймаються посилання контролюючого органу на те, що сплачені позивачем на користь ПАТ «Страхова компанія «Мост», ТДВ «ОСОБА_1 страхова компанія» та ПрАТ «Автоексімстрах» є безповоротною фінансовою допомогою, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це:

сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Проте, господарські операції між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «Мост», ТДВ «ОСОБА_1 страхова компанія», ПрАТ «Автоексімстрах» з надання послуг по страхуванню фінансових ризиків не підпадають під визначення жодного з підпунктів пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Крім того, судом встановлено, що позивач сплачуючи грошові кошти за надання послуг по страхуванню фінансових ризиків зазначав призначення платежу, а саме страхування фінансових ризиків за вищевказаними договорами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач дійшов необґрунтованих висновків про порушення позивачем вимог пп.140.1.6 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України, за винятком позовних вимог провадження щодо яких було закрито у звязку з досягненням податкового компромісу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Дніпрокор».

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

У судовому засіданні, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дніпрокор» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 10 липня 2014 року № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дніпрокор» на суму 103635,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 25 вересня 2014 року №

4. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дніпрокор» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П.Бойченко