Справа № 819/2360/15
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2360/15

06 жовтня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

при секретарі судового засідання Cубтельна Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 споживчого товариства до Відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції, третьої особи ОСОБА_1 міської ради, Кременецького району Тернопільської області про визнання дій неправомірними, визнання недійсними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 споживче товариство звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції, третьої особи ОСОБА_2 міської ради, Кременецького району Тернопільської області про визнання неправомірними дії Відділу Державної виконавчої служби Кремeнeцькoгo районного управління юстиції по відмові у задоволенні заяви ОСОБА_1 споживчого товариства від 29.07.2015р. про відкладення виконавчих дій та наданні нового строку для самостійного виконання наказу господарського суду Тернопільської області 08.07.2015р. у справі №921/141/15-г/7 та по прийняттю 30.07.2015р постанови про стягнення виконавчого збору у мірі 2 040,00 грн., по прийняттю 11.08.2015р. постанови про накладення штрафу за несвоєчасне виконання постанови від 22.07.2015р. у розмірі 850,00 грн., визнання нечинною та скасування постанови Відділу Державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції від 30.07.2015р. про стягнення з ОСОБА_1 споживчого товариства виконавчого збору у розмірі 2040,00 грн. та визнання нечинною та скасування постанови Відділу Державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції від 11.08.2015р. про накладення на ОСОБА_2 споживче товариство штрафу за несвоєчасне виконання постанови від 22.07.2015р. у розмірі 850,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 споживчого товариства позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача відділу Державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив.

Представник третьої особи ОСОБА_1 міської ради, Кременецького району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, надіслав суду письмові заперечення і просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, з'ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

20.07.2015 року ОСОБА_2 міська рада звернувся до відділу Державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу №921/141/15-г/7 виданого 08.07.2015 р. Господарським судом Тернопільської області.

Постановою Державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції від 22.07.2015 р. відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк до 29.07.2015 р. включно для самостійного виконання рішення суду.

Вказана постанова надіслана позивачу 22.07.2015 р., а отримана позивачем 29 липня 2015 року, про свідчить довідка ОСОБА_1 відділення поштового зв'язку від 18.08.2015р.

У зв'язку із отриманням зазначеної постанови із значним запізненням ОСОБА_2 споживче товариство 29.07.2015 р. подало до Державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції заяву про відкладення провадження виконавчих дій у якій просило у зв'язку із значним обсягом робіт по виконанню наказу господарського суду відкласти проведення виконавчих дій на 10 робочих днів.

30.07.2015 р. позивач отримав від відповідача лист в якому він вказав, що оскільки документи виконавчого провадження боржником отримані вчасно, обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій не вбачається, отже для відкладення провадження виконавчих дій підстав немає.

30 липня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 споживчого товариства виконавчого збору у розмірі 2 040,00 грн. у зв'язку з невиконанням у вказаний строк наказу суду.

З огляду на викладене позивач вважає, що не мав можливості самостiйно виконати рiшення суду у встановлений в постанові строк, оскільки отримав її 29.07.2015 р., тобто в останній день визначений державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду, про що повідомив відповідача письмово.

Крім того оскаржувана постанова про стягнення з боржника ОСОБА_1 споживчого товариства виконавчого збору у розмірі 2 040,00 грн. винесена ним без попереднього будь-якого застосування державною виконавчою службою примусових заходiв виконання та вчинення вiддiлом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходiв примусового виконання рiшення вiдповiдно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» .

Відповідач стверджує, що строк на добровільне виконання рішення суду сплинув, а відтак це само собою дає право вiддiлу державної виконавчої служби на стягнення виконавчого збору.

Однак сам по собі сплив строку, наданого для добровiльного виконання рiшення суду, не є тiєю достатньою пiдставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника, в такому випадку необхiдно ще вчинення державним виконавцем ряду дiй, спрямованих на примусове виконання.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадiя судового провадження та примусове виконання рiшень iнших органiв (посадових осiб) це сукупнiсть дiй органiв i посадових осiб, що спрямованi на примусове виконання рiшень судiв та iнших органiв (посадових осiб), якi провадяться на пiдставах, в межах повноважень та у спосiб, визначених цим Законом, iншими нормативно-правовими актами, прийнятими вiдповiдно до цього Закону та iнших законiв, а також рiшеннями, що вiдповiдно до цього Закону пiдлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днiв з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про вiдкриття виконавчого провадження в якiй вказує про необхiднiсть боржнику самостiйно виконати рiшення у строк до семи днiв з моменту винесення постанови та зазначає, що у разi ненадання боржником документального пiдтвердження виконання рiшення буде розпочате примусове виконання цього рiшення iз стягненням з боржника виконавчого збору i витрат, повязаних з органiзацiєю та проведенням виконавчих дiй, передбачених цим Законом.

Сплив 30.07.2015 р. строку, наданого для добровiльного виконання рiшення суду, сам по собi не є тiєю достатньою пiдставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збiр стягується на пiдставi постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рiшення добровiльно не виконано, а державним виконавцем вчинено дiї, спрямованi на примусове виконання, якi в цьому випадку не вчинялися взагалі, а позивач подав відповідачу докази невчасного отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та навів ґрунтовні обставини, що перешкоджають провадженню таких дій.

З огляду на викладене судом не встановлено факту вчинення вiддiлом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходiв примусового виконання рiшення.

Вiдповiдно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рiшення є звернення стягнення на кошти та iнше майно боржника, звернення стягнення на заробiтну плату (заробiток), доходи, пенсiю, стипендiю боржника, вилучення в боржника i передача стягувану певних предметiв, зазначених у рiшеннi; iншi заходи, передбаченi рiшенням.

Аналогічна правова позиція про те, що якщо судом не встановлено факту вчинення вiддiлом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходiв примусового виконання рiшення, то сам по собі сплив строку, наданого для добровiльного виконання рiшення суду, не є тiєю достатньою пiдставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника, а в такому випадку необхiдно ще вчинення державним виконавцем дiй, спрямованих на примусове виконання рішення висловлена в постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року по справі №3-218гс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За вказаних обставин з врахуванням того, що судом не встановлено факту вчинення Другим вiддiлом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження заходiв примусового виконання рiшення позовна заява в частині скасування постанови від 30.07.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору є підставною та підлягає до задоволення.

Що стосується позовних вимог в частині скасування постанови від 11.08.2015 року про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення суду, то ці вимоги також є підставними та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 89 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, зокрема ч. 1 цієї статті вказує на те, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника.

Таким чином нормами цієї статті визначено, що відповідальність за невиконання рішення настає лише у разі його невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк.

В даному випадку судом встановлено, що позивач не виконав рішення суду з поважних причин, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження отримав 29.07.2015 р., подав у відділ ДВС заяву про відкладення провадження виконавчих дій у якій просив у зв'язку із значним обсягом робіт по виконанню наказу господарського суду відкласти проведення виконавчих дій на 10 робочих днів при цьому вказав, що виконання наказу суду потребує проведення значного обсягу робіт, а саме повернення товару вартістю 1 070 000 грн. постачальникам , демонтаж обладнання та його вивіз.

Крім того позивачем проводились дії щодо виконання рішення суду, однак із незалежних від нього причин вони і в даний час не закінчились, хоча він не відмовляється виконувати наказ Господарського суду.

Зокрема як вбачається із висновку комісії складеного підприємством споживчої кооперації Ремонтно - монтажний комбінат Тернопільської ОСС від 10 серпня 2015 р. для здійснення демонтажу, часткового розбирання, завантаження та вивезення наявного обладнання систем та устаткування необхідно провести ряд робіт з відключення обладнання з електромереж, розгерметизації холодильних установок, здійснення відкачки фріону, проведення демонтажу холодильних агрегатів та систем подачі повітря у кондиціонерах, проведення демонтажу камер спостереження в системах відео спостереження та проведення демонтажу індивідуальних пристроїв кабельного сполучення у охоронних системах. Вказані роботи орієнтовно можливо провести на протязі 30 діб.

Таким чином позивач не мав реальної можливості в строк з 29.07.2015 р. - дати отримання постанови про відкриття виконавчого провадження до 11.08.2015 р. дати накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення суду виконати наказ Господарського суду Тернопільської області, оскільки вказане виконання потребує тривалішого терміну часу та значних зусиль, відтак постанова ВП №48182590 від 11.08.2015 р. підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання неправомірними дій Відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції по відмові у задоволенні заяви ОСОБА_1 споживчого товариства від 29.07.2015р. про відкладення виконавчих дій та наданні нового строку для самостійного виконання наказу господарського суду Тернопільської області 08.07.2015р. у справі №921/141/15-г/7 та по прийняттю 30.07.2015р постанови про стягнення виконавчого збору у мірі 2 040,00 грн., по прийняттю 11.08.2015р. постанови про накладення штрафу за несвоєчасне виконання постанови від 22.07.2015р. у розмірі 850,00 грн., то ці вимоги до задоволення не підлягають, оскільки вказані дії вчинялись відповідачем в межах та у спосіб передбачений Законом України "Про виконавче провадження".

На підставі викладеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 споживчого товариства підлягають до часткового задоволення, а постанови відділу ДВС Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області ВП№48182590 від 30.07.2015 року та ВП№48182590 від 11.08.2015 р. слід скасувати, а в задоволенні решти позовних вимог, щодо визнання дій Відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області по відмові у задоволенні заяви та по прийняттю постанов неправомірними відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково. Постанову Відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області ВП№48182590 від 30.07.2015 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 споживчого товариства Тернопільської області 2 040 грн. виконавчого збору та Постанову Відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області ВП№48182590 від 11.08.2015 р. про накладення штрафу у розмірі 850 грн. на боржника ОСОБА_2 споживче товариство Тернопільської області - скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Подлісна І.М.