Справа № 826/6761/15
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6761/15 Головуючий у 1-й інстанції: Нагорянський С.І. Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

08 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою відповідача прокуратури міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до прокуратури міста Києва про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до Прокуратури міста Києва про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії прокуратури міста Києва щодо ненадання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповіді на всі порушені в скарзі від 21 січня 2015 року вх. №6 питання у повному обсязі; зобов'язано відповідача надати позивачам відповідь на скаргу від 21 січня 2015 року вх. №6 у повному обсязі на всі порушені в скарзі питання та у відповідності до вимог чинного законодавства; визнано протиправними дії прокуратури міста Києва щодо ненадання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповіді на всі порушені у скарзі від 16 лютого 2015 року вх. №486-П питання у повному обсязі; зобов'язано прокуратуру міста Києва надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідь на скаргу від 16 лютого 2015 року (вх. №486-П) у повному обсязі на всі порушені в скарзі питання та у відповідності до вимог чинного законодавства; у задоволенні решти позовних вимог позивачів відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивачів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 січня 2015 року позивачі звернулись на особистому прийомі до прокурора м. Києва Юлдашева С.О. із скаргою, яка була зареєстрована за № 6, в якій позивачі просили звернути увагу на неналежне проведення досудового розслідування кримінальних справ, де вони визнані потерпілими та просили надати пояснення на проблемні питання з приводу допущених слідством та прокуратурою порушень, висвітлені в скарзі, а саме:

- надати пояснення щодо формального підходу прокурора Сайчука А.Ф. до процесуального нагляду та керівництва під час досудового розслідування, а саме пояснити, чому надані прокурором вказівки від 06 серпня 2014 року № 04/2/5-8780-14 по кримінальній справі №0002469 не відповідають обставинам саме цієї справи, прокурором вказана інша кваліфікація злочину;

- провести перевірку за скаргою щодо систематичного невиконання слідчими задоволених клопотань, надати відповідь щодо результатів проведеної перевірки та прийнятих мірах;

- провести перевірку за скаргою щодо систематичного невнесення відомостей про злочини за їх заявами до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що вимагає від них постійно звертатись до слідчого судді, та надати їм відповідь щодо результатів проведеної перевірки та прийнятих мірах;

- надати пояснення, чому немає прокурорського нагляду за наданням відповідей на клопотання;

- надати пояснення, чому, коли по трьом головним справам щодо незаконного заволодіння належними їх родині автомобілями чітко відслідковується однакова схема та дії організованої злочинної групи, а ні слідчими, ні прокуратурою не вносяться відповідні відомості до ЄРДР;

- надати роз'яснення, чому справа № 0002269 передана до суду, але не досліджена до кінця, в обвинувальному акті та в тексті підозри немає достатніх доказів і посилання на конкретні встановлені факти, що може надати можливості уникнути відповідальності підозрюваному, клопотання не виконані;

- надати відповідь де саме, в якому органі державної влади, підрозділі, відомстві, коли саме, в який період та у якого виконавця знаходились кримінальні справи №0002469, № 0002269 (раніше №0002440) влітку 2014 року (з 6 червня по 27 липня 2014 року), в які дати справи надходили до конкретного відомства/підрозділу і в які дати надсилались в інші структури та чому фактично приблизно 50 днів не розслідувались;

- надати пояснення, чому в офіційних листах від ГСУ МВС України, СУ ГУ МВС України, прокуратур Печерського району та м. Києва позивачу ОСОБА_2 надходила інформація, що справа направлена до Ірпінського РВ МВС України, але згідно відповіді прокуратури м. Ірпеня, це не відповідає дійсності? Яким офіційним листам можна довіряти?

- надати пояснення, чому після отримання 11 липня 2014 року слідчим управління ГУ МВС України в м. Києві матеріалів справи № 0002469 від Печерського РУ ГУ МВС України через ОСОБА_5, СУ ГУ МВС України листом від 18.07.2014 року надає інформацію, що дана справа ще 19.06.2014 року скерована для розслідування до Ірпінського МВ ГУ МВС України, якщо вона перебувала в СУ ГУ МВС України, а потім 14.07.2014 року була направлена до прокуратури м. Києва згідно листа останньої?

- надати пояснення, яким датам та документам із всіх вищевказаних можна вірити, а в яких службовими особами внесена завідомо неправдива інформація?

- надати пояснення, чому з таким затриманням були направлені відповіді на клопотання від 03 листопада 2014 року та з порушенням строків згідно чинного КПК?

- надати інформацію, чому дві однакові за схемою справи №0002269 та №0006837 були направлені до суду з різними по суті обвинувальними актами щодо основних ключових фігур (прецедент по справам розписаний в скарзі № 6 від 21 січня 2015 року);

- надати відповідь, чому прокурор м. Києва звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, а коли суд відмовив йому в арешті підозрюваного, на клопотання про апеляційне оскарження рішення суду прокурор надав відмову у вигляді постанови, в якій написав, що до підозрюваного ОСОБА_6 достатньо домашнього арешту; чому, якщо прокурор вважав, що до підозрюваного ОСОБА_6 достатньо домашнього арешту, чому він звертався до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу до вказаної особи у вигляді тримання під вартою;

- надати пояснення, чому слідчим не було надано перелік документів, які надавалися до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу до ОСОБА_6, по причині того, що цей перелік вчинено рукописно і слідчий не може повідомити, що саме подавалося в додатках до суду;

- надати пояснення, чому щодо ОСОБА_6 не було подовжено з середини грудня 2014 року запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

- надати відповідь, чому прокурор Попович М. на засідання Печерського районного суду не з'явився 24 грудня 2014 року;

- надати відповідь, чому слідчі СУ ГУ МВС України в м. Києві не з'явились на судове засідання в Шевченківському районному суді 15.01.2014 року о 8:00 та о 8:30;

- провести відповідні перевірки та надати юридичну оцінку порушення працівниками прокуратури та СУ ГУ МВС України в м. Києві Закону України «Про звернення громадян», факти яких викладені в скарзі № 6 від 21.01.2015 року до прокуратури м. Києва;

- надати інформацію, які заходи будуть прийняті щодо порушених в скарзі № 6 від 21 січня 2015 року до прокуратури м. Києва питань.

Листом від 09 лютого 2015 року № 04/2/5-8892-14 відповідач повідомив позивачів про те, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження №002269 від 07 березня 2014 року, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 направлено до Солом'янського районного суду міста Києва для розгляду по суті. Стосовно кримінального провадження № 0006837 від 12 вересня 2013 року, позивачам було повідомлено, що у вказаному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 205 КК України. З приводу кримінального провадження № 0002469 від 03 травня 2014 року позивачів повідомили, що на даний момент триває досудове розслідування, крім того, слідчому надано вказівки з метою повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин кримінального правопорушення. Також, в листі відповідач зазначив, що прокуратурою міста Києва 29 січня 2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо можливих неправомірних дій слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Не погоджуючись з вищевказаною відповіддю та вважаючи її неналежною, 16 лютого 2015 року позивачі звернулись до Генеральної прокуратури України зі скаргою (вх.№10) в якій посилались на те, що 13 лютого 2015 року відбувалось чергове засідання по скарзі ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора м. Києва Касьяна А. В судове засідання з'явився прокурор, якого позивач жодного разу не бачив. На вимогу суду прокурор не надав жодного документа. Також прокурор не мав жодних заперечень, витягу з ЄРДР тощо. З вказаних підстав судове засідання було перенесено на 19 лютого 2015 року. Також, з тієї ж підстави, позивач ОСОБА_2 був позбавлений можливості в строки, встановлені згідно чинного КПК України, отримати відповідь на клопотання чим було порушено його право на захист. 12 січня 2015 року. ОСОБА_2 подав клопотання до прокурора м. Києва Касьяна А., а станом на 16 лютого 2015 року так і не отримав відповідь згідно чинного КПК. Позивачі просили пояснити, чому відповідь на клопотання згідно чинного КПК не можливо отримати більше 30 днів. Чому прокурор, який був направлений до суду, не мав при собі відповідних документів та фактично був не готовий до засідання?

За дорученням Генеральної прокуратури України, листом від 17 березня 2015 року прокуратурою міста Києва надано відповідь № 04/2/5-8892-14 на скаргу позивачів від 16 лютого 2015 року № 10, зміст якої аналогічний відповіді від 09 лютого 2015 року № 04/2/5-8892-14.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (надалі - Закон № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР закріплено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Згідно ст. 16 Закону № 393/96-ВР, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно ст. 19 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до п. 5.3 Інструкції про організацію особистого прийому та розгляду звернень в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 27 грудня 2014 року № 9гн (надалі - Інструкція № 9гн), звернення про порушення закону, що не отримали належної оцінки територіальними правоохоронними органами або органами прокуратури, перевіряються, як правило, з виїздом на місце.

Пунктом 5.10. Інструкції № 9гн встановлено, що після закінчення перевірки, але до прийняття Генеральним прокурором України та прокурорами обласного рівня остаточного рішення, заявнику, на його прохання, надається можливість ознайомитися з матеріалами, що безпосередньо зачіпають його права та свободи, у тих межах, у яких це не суперечить вимогам дотримання державної або іншої, що охороняється законом, таємниці, законним інтересам інших осіб.

Згідно з п.7.1. Інструкції № 9гн, звернення громадян, запити, звернення народних депутатів України, депутатів місцевих рад вважаються розглянутими та знімаються з контролю, якщо порушені в них питання перевірено у повному обсязі, вжито необхідних заходів та надано вичерпну письмову відповідь згідно з чинним законодавством.

Як вже зазначалось, 21 січня 2015 року позивачі звернулись до прокурора міста Києва зі скаргою на дії працівників прокуратур різного рівня м. Києва та слідчих, зокрема, стосовно порушень, які були припущені при проведенні досудового слідства по кримінальним провадженням №0002469, №0002269, №0006837, №0001469, № 0001332, де позивачі були визнані потерпілими.

При цьому, листом прокуратури міста Києва від 09 лютого 2015 року № 04/2/5-8892-14 позивачів було повідомлено щодо руху кримінальних проваджень №0002469, №0002269, №0006837 стосовно незаконного заволодіння 5 автомобілями, що належать позивачам та врахування всіх їхніх доводів при проведенні досудових розслідувань. Також позивачів було повідомлено про внесення в ЄРДР відомостей за № 0000095 щодо можливих неправомірних дій слідчого Барабаша О.М. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 365 КК України. Крім того, позивачів було повідомлено про надання відповідей на попередні звернення позивачів та роз'яснено порядок оскарження до суду рішення, дії чи бездіяльність слідчого на підставі ст. 303 КПК України.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування передбачено нормами Кримінально-процесуального кодексу України, а тому вирішення питань щодо ефективності досудового розслідування, недотримання норм чинного КПК прокурорами та слідчими, фактичне укриття злочинів, тяганина у кримінальних провадженнях №0002469, №0002269, та №0006837 віднесено до компетенції місцевого суду з розгляду кримінальних справ. Також відповідач зазначає, що ним була надано відповідь на всі порушені позивачами питання, а порушені позивачами питання безпосередньо пов'язані зі станом досудового розслідування у кримінальних провадженнях та були розглянуті прокуратурою міста Києва з урахуванням вимог КПК України

Проте, вказані доводи колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачі звертались до органів прокуратури, використовуючи при цьому своє право передбачене Законом України «Про звернення громадян», незважаючи на те, що у скаргах зазначались факти, що мали місце під час розслідування кримінальних проваджень. При цьому, викладені в скаргах вимоги стосувались дій та бездіяльності працівників прокуратури та слідчих органів, що безпосередньо не впливали на проведення процесуальних дій в кримінальних провадженнях, у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про звернення громадян».

Водночас, отримані позивачами відповіді на скарги на забезпечують їх права на отримання інформації, у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» та містили пояснення виключно в межах КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не було належним чином розглянуто скарги позивачів від 21 січня 2015 року вх. №6 та від 16 лютого 2015 року вх. №486-П, та не було надано об'єктивні та всебічні відповіді або ж пояснення стосовно всіх питань, висвітлених у скаргах, а тому, судом першої інстанції законно та обґрунтовано задоволено позовні вимоги у відповідній частині.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача прокуратури міста Києва - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено 12.10.2015 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.

.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.