Справа № 2а-5250/12/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2015 р. м. Київ К/800/4198/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.

суддів: Веденяпіна О.А., Вербицької О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби)

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2012

у справі № 2-а-5250/12/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2012, позов задоволено: скасоване податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова від 01.02.2012 № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 06.01.2012 № 47/1702/НОМЕР_2. Згідно з висновками цього акту позивачем порушені норми пунктів 198.4, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (ПК): завищено податковий кредит на загальну суму 415075,00 грн. у податковому обліку за березень, травень, червень, серпень, жовтень 2011 року за податковими накладними виписаними постачальниками на поставку товарів та послуг, які не мали реального характеру, в тому числі: 64511,92 грн. за операціями з поставки товарів від ТОВ «Агенство незалежної експертизи М.Т.К», 21676,90 грн. - від ТОВ «Євросвіт», 80370,00 грн. - від ТОВ «Інтехліс», 108666,83 грн. - від ПП «Стілпром», 17856,65 грн. - від СПД ОСОБА_3, які не відобразили у своїй податковій звітності податкові зобов'язання за наслідками господарських операцій з позивачем; 121992,23 грн. - за наслідками господарських операцій з поставки товарів (послуг) від ФГ «Бармиця», ТДВ «Гадяцький елеватор», СФГ «Обрій», ТОВ «Агрофірма «Хорунжівка», ТОВ «Весна-Агро», ФГ ОСОБА_4, ФГ «Меркурій», ФГ «ОСОБА_5.», СПД ОСОБА_6, СПД ОСОБА_7, податковий кредит в зазначеній суму за операціями з якими не підтверджений податковими накладними (податкові накладні на цю суму ПДВ не надані під час перевірки або податкові накладні оформлені з порушенням встановлених правовими норами вимог). З посиланням на ці порушення ДПІ зроблено висновок про заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 415075,00 грн. у податковому обліку за березень, травень, червень, серпень, жовтень 2011 року.

За результатами перевірки ДПІ стосовно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.02.2012 № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість на 415075,00 грн. за основним платежем та 77758,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу товарів (послуг) від таких постачальників, як: ТОВ «Агенство незалежної експертизи М.Т.К», ТОВ «Інтехліс» (поставка сої), СПД ОСОБА_3 (поставка сої, кабіни автомобіля марки «КАМаз»), ПП «Стілпром» (поставка жому, агентських послуг з пошуку контрагентів продавців на ринку сільськогосподарської продукції), - на адресу позивача виписані податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит в зазначених вище сумах (в розрізі вказаних постачальників) у податкових деклараціях за вказані вище податкові (звітні) періоди.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 ст. 201 ПК) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та доводячи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту, задекларованих за податковими накладними, виписаними ТОВ «Агенство незалежної експертизи М.Т.К», ТОВ «Інтехліс», СПД ОСОБА_3, ПП «Стілпром», ДПІ посилається на відсутність доказів сплати вказаним постачальниками податкових зобов'язань із податку на додану вартість за наслідками господарських операцій з позивачем, а також на виявлені під час податкового контролю обставини, що свідчать про ознаки фіктивності ПП «Стілпром» (відсутність цього підприємства за місцезнаходженням, відсутність у нього основних фондів та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення господарської діяльності, в тому числі й операцій з поставки товару (послуг) на адресу позивача.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій на підставі оцінки доказів у справі, а саме: видаткових накладних, податкових накладних, актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), платіжних доручень, виписок по банківському рахунку позивача; договору оренди транспортного засобу від 01.03.2011 № 1/12-10, договору про надання послуг від 01.03.2011 № 1-Б, укладених позивачем із СПД ОСОБА_8 на поставку транспортних послуг; товарно-транспортних накладних щодо перевезення сої та кабіни автомобіля «КАМаз»; доказів передачі позивачем сої на зберігання ВАТ «Гадяцький елеватор» та ВАТ «Вирівське хлібоприймальне товариство» (видаткові накладні, податкові накладні, складські квитанції, акти виконаних робіт (наданих послуг) щодо зберігання сої нестандартної, навантаження сої на автотранспорт, сушіння), банківських виписок з рахунку позивача, з яких просліджується перерахування грошових коштів за ці послуги), ; доказів подальшого використання позивачем сої у господарській діяльності (договір на переробку давальницької сировини від 01.03.2011 з ТОВ «Віік-Агроінвест», актів виконаних робіт до цього договору, згідно з якими ТОВ «Віік-Агроінвест» виконало роботи з переробки сої з виготовленням олії соєвої та шроту; видаткових накладних, податкових накладних, виписаних позивачем на адресу інших суб'єктів підприємницької діяльності на поставку шроту соєвого, макухи соєвої, олії соєвої, довіреностей на отримання уповноваженими особами цих суб'єктів підприємницької діяльності від позивача шроту соєвого, макухи соєвої, олії соєвої); актів здачі-приймання робіт (виконаних послуг) щодо закупки для позивача ПП «Стілком» насіння соняшника, зерна кукурудзи, пшениці, в яких зазначено кількість закупленого насіння (зерна), продавці; видатковими накладними, податковими накладними, виписаними продавцями, які вказані в зазначених актах, на поставку позивачу насіння соняшника, зерна кукурудзи, пшениці; листами цих продавців, в яких підтверджується факт поставки; складськими квитанціями про передачу на зберігання (видачу із зберігання) зерна пшениці ВАТ «Гадяцький елеватор», - встановили факт поставки позивачу від ТОВ «Агенство незалежної експертизи М.Т.К», ТОВ «Інтехліс», СПД ОСОБА_3, ПП «Стілпром» товару та агентських послуг і відповідно до встановлених обставин зробили юридично правильний висновок про правомірне декларування позивачем за наслідками господарських операцій з цими постачальниками податкового кредиту.

Суди попередніх інстанцій, застосовуючи норми пунктів 198.3, 198.6 ст. 198, пункту 201.11 ст. 201 ПК, зробили правильний висновок, що норми ПК не ставлять у залежність право платника податку на податковий кредит від фактичної сплати сум податків до бюджету постачальниками товарів (послуг) по ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність операцій з придбання ним товарів (послуг) у судовому процесі не спростована. Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені. Будь-яких доводів з приводу того, що позивач був обізнаний зі станом виконання податкових зобов'язань постачальниками газового конденсату по ланцюгу поставок ДПІ не наводить. Разом з тим, відповідно до норми частини другої ст. 71 КАС України на ДПІ як на суб'єкта владних повноважень покладено процесуальний обов'язок довести правомірність прийнятого стосовно позивача податкового повідомлення-рішення.

Правильними є також висновки судів попередніх інстанцій про помилковість виключення податковим органом із податкового кредиту в податковому обліку позивача за травень 2011 року 21676,90 грн. з посиланням на реєстр отриманих податкових накладних за травень 2011 року. В судовому процесі встановлено, що у реєстрі помилкового вказано індивідуальний податковий номер ТОВ «Євросвіт», замість індивідуального податкового номеру ТОВ «Нексідар», у якого позивач придбав товар (соняшник, бензин А-92, дизпаливо, зерно пшениці) за договором купівлі-продажу від 04.05.2011 № 0405. Саме на підставі податкової накладної, виписаної ТОВ «Нексідар», позивач включив до податкового кредиту 21676,90 грн. у податковому обліку за травень 2011 року. Факт поставки товарів позивачу від ТОВ «Нексідар» у судовому процесі контролюючим органом не оспорюється.

Загальна сума ПДВ, яка була виключена ДПІ з податкового кредиту, задекларованого позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Агенство незалежної експертизи М.Т.К», ТОВ «Інтехліс», СПД ОСОБА_3, ПП «Стілпром», складає 293082,73 грн.; відповідно на таку ж суму з цих підстав донараховано грошове зобов'язання за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 47259,98 грн.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вище зазначене, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 01.02.2012 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 293082,73 грн. за основним платежем та 47259,98 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), як такі, що відповідають вимогам ст. 159 КАС, підлягають залишенню без змін.

Разом із тим, суди попередніх інстанцій, скасовуючи повністю податкове повідомлення-рішення від 01.02.2012 № , залишили поза увагою інші обставини, з якими податковий орган, як свідчить акт перевірки від 06.01.2012 № 47/1702/НОМЕР_2, пов'язує зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту та донарахування суми грошового зобов'язання згідно з цим податковим повідомленням-рішенням.

Так, суди попередніх інстанцій не встановили обставини стосовно зменшення в податковому обліку позивача суми податкового кредиту на 121992,23 грн. з тих підстав, що ця сума не підтверджена податковими накладними (або податкові накладні не відповідають встановленим правовими нормами вимогам) (всього 12 податкових накладних, виписаних на операції з поставки від ФГ «Бармиця», ТДВ «Гадяцький елеватор», СФГ «Обрій», ТОВ «Агрофірма «Хорунжівка», ТОВ «Весна-Агро», ФГ ОСОБА_4, ФГ «Меркурій», ФГ «ОСОБА_5.», СПД ОСОБА_6, СПД ОСОБА_7.) (аркуш 13 акта перевірки).

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Відповідно частини 1 до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті).

Частиною 3 встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, про які зазначено вище, унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже відповідно до частини 2 ст. 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у частині позовних вимог про скасування повідомлення-рішення від 01.02.2012 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 121992,27 грн. за основним платежем та 30498,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити обставини щодо наявності або відсутності з боку позивача інших порушень норм ПК, з якими податковий орган пов'язує донарахування позивачу грошового зобов'язання із податку на додану вартість для чого, в разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 КАС України.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області задовольнити частково, скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2012 та ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2012 в частині задоволення позову про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова від 01.02.2012 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 121992,27 грн. за основним платежем та 30498,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та направити справу в цій частині позовних вимог на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині задоволення позову про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова від 01.02.2012 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 293082,73 грн. за основним платежем та 47259,98 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2012 та ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.В. Вербицька
підписО.А. Веденяпін