Справа № 810/4567/15
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року 810/4567/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лиска І.Г.

суддів: Виноградової О.І.

ОСОБА_1

при секретарі - Васковець М.С.,

за участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та стягнення коштів.

У позовних вимогах позивач (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить суд: Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо невиплати належних ОСОБА_2 грошових сум при звільненні; Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 місячну заробітну плату за липень 2015 р. в розмірі 5483,75 гривень та за серпень 2015р. в сумі 4777,55 грн.; Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 41260,01 грн.; За невиплату в установлений законодавством термін з вини уповноваженого органу належних ОСОБА_2 при звільненню грошових сум по заробітній платі за липень, серпень 2015 року, у строки визначені ст. 116 КЗпП України зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 на день подання адміністративного позову, середній заробіток у сумі 7072,96 гривень; Стягнути з Міністерство внутрішніх справ України за порушення законних прав ОСОБА_2 щодо своєчасного отримання заробітної плати, кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень; Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим званням за період з 11.08.2015р. по 11.09.2015р. у розмірі 125,00 грн.; Допустити негайне виконання рішення в частині виплати ОСОБА_2 заробітної плати за липень 2015 року в сумі 5483,75 гривень .

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, проходив службу на посаді старшого інспектора з особливих доручень сектору протиепізоотичного забезпечення Відділу ветеринарної міліції Міністерства внутрішніх справ України, з травня 2002 року, де працював та проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2015 за № 1608 о/с по особовому складу згідно Положення про проходження служби рядовим, начальницьким складом органів внутрішніх справ мене, його звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» - через скорочення штатів.

При звільненні грошові розрахунки - заробітну плату та грошову вихідну допомогу, згідно пункту 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 за № 393 МВС України виплачено не було.

На дату подання адміністративного позову виплати органом, що звільняв - МВС України, також проведені не були, щодо нього, як звільненої зі служби особи, вимоги з його сторони про виплату вказаних грошових коштів службовими особами МВС України, також, були проігноровані та невиконані, тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав уточнені позовні вимоги, обставини, викладені в позовній заяві підтвердив та просив суду адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову, з підстав зазначених у письмових запереченнях на позов.

Пояснив, що Наказом МВС України від 11.08.2015 № 1608о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення з посади старшого інспектора з особливих доручень сектору протиепізоотичного забезпечення Відділу ветеринарної міліції МВС України.

Під час проходження позивачем служби відповідно до Постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, позивачу щомісяця нараховувалося грошове забезпечення, виплата якого здійснювала після надходження до МВС України коштів з Держветфітослужби за відповідним призначенням на підставі затвердженого Держветфітослужбою кошториса.

З липня 2015 року Держветфітослужба перестала перераховувати МВС України кошти державного бюджету на виплату грошового забезпечення працівникам відділу ветеринарної міліції, а кошторисом МВС України на 2015 рік видатки на проведення таких виплат не передбачені, тому кошти позивачу при звільненні виплачені не були. Крім того, зазначив, що з боку МВС України з метою недопущення порушення прав позивача вживаються всі можливі заходи для проведення виплати нарахованих коштів.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 20 травня 2002 року та проходив службу на посаді старшого інспектора з особливих доручень сектору протиепізоотичного забезпечення Відділу ветеринарної міліції Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 11.08.2015 № 1608 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ з 11 серпня 2015 року на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з посади старшого інспектора з особливих доручень сектору протиепізоотичного забезпечення Відділу ветеринарної міліції МВС України. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні складає 15 років 07 місяців 26 днів.

Як вбачається з Наказу від 11.08.2015 року №1608 о/с, який прийнято Т.в.о. ОСОБА_5 Згуладзе-Глуксманн та довідок про доходи позивача, наявних в матеріалах справи позивач проходив службу у МВС України і саме МВС України є належним відповідачем у даній справі.

Оскільки ОСОБА_2 не було виплачено при звільненні заробітну плату за липень та серпень 2015 року, одноразова грошова допомога при звільнені та грошову допомогу у розмірі окладу за військовим званням за період з 11.08.2015 року по 11.09.2015 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати та виплат при звільненні регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», Постановою КМ України, від 17.07.1992р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (Далі -Постанови КМУ від 17.07.1992 №393).

Відповідно до Закону України «Про оплату праці» (стаття 1), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу законів про працю України , уповноважений орган за виконану роботу щомісячно виплачує заробітну плату.

Ст. 115 цього Кодексу установлено, що заробітна плата виплачується працівникові регулярно в робочі дні у встановлені строки, але не рідше двох разів на місяць.

Відповідно до статті 12 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» 1982 року, працівник, трудові відносини з яким було припинено, має право відповідно до національних законодавства й практики на: a) вихідну допомогу або інші аналогічні види допомоги у зв'язку з припиненням трудових відносин, розмір якої залежить, зокрема, від стажу роботи й розміру заробітної плати, і котрі виплачуються безпосередньо роботодавцем або з фонду, створеного з внесків роботодавців.

Затримка виплати заробітної плати навіть на значні терміни не може перешкоджати праву працівника стягнути заборгованість по заробітній платі незалежно від тривалості затримки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 КЗпП).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що заробітна плата за липень та серпень 2015 року позивачу виплачена не була.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується Довідкою про доходи №1085 від 28.09.2015 року, заробітна плата за липень 2015 р. в розмірі 5483,75 гривень та за серпень 2015р. в сумі 4777,55 грн. не виплачена позивачу, у звязку з відсутністю фінансування від Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникові власником або уповноваженим органом, та виплата заробітної плати проводиться за місцем роботи (ст. 24 цього Закону), крім того, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13, судам необхідно враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Оскільки ОСОБА_2М безпосередньо перебував у трудових відносинах та отримував заробітну плату в МВС України - слід зобов'язати саме МВС України виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за липень 2015 р. в розмірі 5483,75 гривень та за серпень 2015р. в сумі 4777,55 грн. і позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірваний уповноваженим органом в разі скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні договору з підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України виплачується вихідна допомога.

Відповідно до п. 10 Постанови КМ України, від 17.07.1992, № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом ОСОБА_5 України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У судовому засіданні встановлено, що при звільненні ОСОБА_2 одноразова грошова допомога виплачена відповідачем не була що підтверджується Довідкою про доходи №1085 від 28.09.2015 року, Довідкою про Доходи №1084 від 28.09.2015 року, Довідкою №1086 від 28.09.2015 року, отже, позовна вимога про зобовязання Міністерства внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 41260,01 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 11 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393, особам звільненим із служби у звязку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим званням.

Розмір окладу за військове звання позивача складає 125 грн. що підтверджується Розрахунковими листами за період з січня 2015 року по серпень 2015 року.

У судовому засіданні встановлено, що щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим званням за період з 11.08.2015р. по 11.09.2015р. у розмірі 125,00 грн. позивачу виплачено не було, отже позовна вимога про зобовязання Міністерства внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим званням за період з 11.08.2015р. по 11.09.2015р. у розмірі 125,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Оскільки судом встановлено, що позивачу не було виплачено відповідачем належні при звільненні суми у строки, встановлені в ст. 116 КЗпП України, з відповідача підлягає стягнення середній заробіток ОСОБА_2 у сумі 7072, 96 грн.

Щодо розміру середньомісячного заробітку, що підлягає зарахуванню та виплаті у відповідності до ст. ст. 116, 117, КЗпП за невиплату грошових сум по звільненню, суд зазначає, що він розрахований у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за №100, та становить: оскільки відповідач не провів своєчасні розрахунки по звільненню - підлягає стягненню середній заробіток за час затримки такого розрахунку, виходячи із заробітної плати який складає 228,16 грн. (за один день) перемножено на 31 день (кількість днів затримки) і становить 7072,96 грн. (звільнення відбулося 11.08.2015р., подання адміністративного позову - 11.09.2015, кількість днів прострочення з дня звільнення - 31 день.) Середньоденна заробітна плата дорівнює: (4783, 75 грн. (червень 2015) + 5483,75 грн. (липень 2015)=10267,50:45=228,16 грн.). Отже, сума середнього заробітку позивача становить 228,16 грн.х31=7072,96 грн.).

Отже, під час звільненню та до теперішнього часу з причин та по вині МВС України, позивачем не було отримано нарахованих грошових сум у відповідності та в строки вказані у викладених статтях КЗпП України, тому дії МВС України щодо невиконання приписів норм КЗпП України, а саме ст. ст. 44, 94, 115, 116, щодо позивача ОСОБА_2 є протиправні.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" містяться посилання на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Пленум (п. 9 постанови) також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з посяганням на її права та інтереси і може полягати, зокрема: ...у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що діями відповідача позивачу безумовно завдана моральна шкода. Аналізуючи обставини справи, при визначенні розміру компенсації за спричинену моральну шкоду, суд враховує глибину моральних страждань позивача, їх тривалість і характер, істотні зміни у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, враховує що ним були втрачені нормальні сімейні звязки, так як він є батьком трьох дітей. 2007 р., 2010р. та ІНФОРМАЦІЯ_2, дітей необхідно було збирати в школу, а ні зарплати за 2 місяці, ні вихідної допомоги по звільненню йому виплачено не було, що привело до втрати нормальних життєвих звязків, моральних, фізичних страждань, а тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

На основі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо невиплати при звільненні належних ОСОБА_2 грошових сум.

Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за липень 2015 р. в розмірі 5483(пять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 75 коп. та за серпень 2015р. в сумі 4777 (чотири тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 55 коп.

Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 41260 (сорок одна тисяча двісті шістдесят) грн.01 коп.

За невиплату в установлений законодавством термін з вини уповноваженого органу належних ОСОБА_2 при звільненню грошових сум по заробітній платі за липень, серпень 2015 року, у строки визначені ст. 116 КЗпП України, зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 М середній заробіток у сумі 7072(сім тисяч сімдесят дві) грн. 96 коп.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України за порушення законних прав ОСОБА_2 щодо своєчасного отримання заробітної плати, кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000(пять тисяч) грн. 00 коп.

Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_2 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим званням за період з 11.08.2015р. по 11.09.2015р. у розмірі 125(сто двадцять пять) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання постанови суду у частині стягнення з Міністерство внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 заробітної плати за липень 2015 року в сумі 5483(пять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 75 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Лиска І.Г.

Судді: Виноградова О.І.

ОСОБА_1

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 02 жовтня 2015 р.