Справа № 489/4374/15-а
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/4374/15-а
Номер провадження 2-а/489/229/15
Постанова

Іменем України

02 жовтня 2015 року місто ОСОБА_1

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва (далі-позивач або УПФУ) до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі-відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій,

встановив

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачем примусово виконувалось рішення про стягнення з позивача коштів та винесено постанову про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією і проведенням виконавчих дій. Однак на переконання позивача дана постанова є не правомірною, оскільки зобов'язання, взяті розпорядником бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань не вважається бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів, взяття таких зобов'язань є бюджетним правопорушенням. Зазначив, що забороняється використання коштів УПФУ на цілі, не передбачені законом.

З підстав, наведених в позовній заяві просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову від 18.06.2015 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 104,19 грн.

Представник відповідача заперечував проти позову, надав суду письмові заперечення.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2011 у справі (2а/5607/11) позов ОСОБА_2 до УПФУ задоволено.

19.03.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47023942 із виконання вищезазначеної постанови.

Постановою від 03.04.2015 відкладено провадження виконавчих дій.

26.05.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 винесено постанову про накладення штрафу, так як рішення у встановлений строк не виконано боржником.

26.05.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника.

18.06.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

18.06.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 винесено постанову про накладення штрафу.

18.06.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналізуючи встановлені факти, суд зазначає, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем склалися з приводу правомірності винесення державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, у процесі примусового виконання рішення суду.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах, згідно частиною 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), здійснюється в порядку, встановленому Законом №606-XIV.

Відповідно до частини 1 ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно із частиною 2 ст. 1 Закону України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стягнення державним виконавцем із боржника витрат на проведення виконавчих дій врегульовано ст. ст. 45, 46 Закону №606-XIV та пунктами 4.15. і 4.16. Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/53 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за №865/4158 (далі Інструкція).

Витрати органів державної виконавчої служби на організацію та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, згідно із ст. 45 Закону №606-XIV, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження, зокрема складаються з стягнутих з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Як убачається із матеріалів справи і виконавчого провадження та підтверджується поясненнями представників сторін, станом на момент прийняття постанови ВП №47023942 про стягнення з УПФ витрат на проведення виконавчих дій, постанова Ленінського районного сулу м. Миколаєва від 30.05.2011 у примусовому порядку виконана не була, однак постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження.

За таких обставин, суд вважає постанову державного виконавця від 18.06.2015 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій такою, що винесена відповідно до вимог діючого законодавства, на підставі наданих відповідачем розрахунків про склад витрат на проведення виконавчих дій.

Дослідивши докази, долучені до справи, щодо їх належності та допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України, суд

постановив

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв