Справа № 2а-11757/11/1270
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2012-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Категорія №10.2.4
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2012 року Справа № 2а-11757/11/1270

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря Липової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення від 28.07.2011 № 265 про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2011 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про зобовязати відповідача прийняти звітність за іншою довільною формою з поясненнями, подану ним 18.05.2011 за вх. № 4317/57-75 до УПФУ в м. Первомайську, визнання незаконним та скасування рішення від 28.07.2011 № 265 про застосування фінансових санкцій. Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

Позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та платником єдиного податку. Він сплачує збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в складі єдиного податку згідно з п.п. 5, 6 та 7 п. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва».

Закон України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є спеціальним законом з питань оподаткування та встановлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), включаючи збір на обовязкове державне пенсійне страхування. Відповідно до положень вказаного Закону платник податків має право подати податковий звіт за іншою формою, якщо він вважає, що форма податкової звітності, визначена центральним (керівним) органом контролюючого органу, збільшує або зменшує його податкові зобовязання, всупереч нормам закону з такого податку, збору (обовязкового платежу). Такий звіт за іншою формою подається разом із поясненнями мотивів його складення. Пункт 46.4 ст. 46 Податкового кодексу також визначає: «якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним контролюючим органом, збільшує або зменшує його податкові зобовязання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації. У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невідємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається з поясненнями мотивів його подання».

У звязку з тим, що звіт зі сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування, який входив до системи оподаткування за ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування», не передбачений законодавством України, поданий позивачем звіт за іншою довільною формою з поясненнями його подачі відповідач відмовився прийняти.

Рішенням УПФУ в м. Первомайську від 28.07.2011 № 265 до позивача застосовано штрафні санкції за неподання звітності. Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його до Головного Управління ПФУ в Луганській області. Рішенням від 29.08.2011 № 6332/09-10 у задоволенні скарги було відмовлено. У подальшому позивач звернувся зі скаргою до Пенсійного фонду України, але рішенням від 23.11.2011 № 25767/09-10 у задоволенні скарги також було відмовлено.

Позивач вважає рішення відповідача неправомірним. УПФУ в м. Первомайську не направляло позивачу письмової пропозиції із зазначенням про неприйняття звітності, тому позивач вважає таку декларацію (звіт) про сплату саме збору на загальнообовязкове пенсійне страхування прийнятою в такому вигляді за іншою формою від 18.05.2011 за вх. № 4318/57-75, яку позивач подав у порядку, передбаченому п. 4.4.1 Закону № 2181.

Позивач просив зобовязати відповідача прийняти звітність за іншою довільною формою з поясненнями, подану 18.05.2011 за вх. № 4318/57-75 до УПФУ в м. Первомайську відповідно до п.п. 4.4.2 п. 4.4 статті 4 Податкові розяснення ЗУ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що діяв до 01.01.2011; визнати незаконним рішення УПФУ в м. Первомайську від 28.07.2011 № 265 про застосування фінансових санкцій та скасувати його.

Ухвалою суду від 19.01.2012 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області в частині позовних вимог про зобовязання прийняти звітність за іншою довільною формою з поясненнями, подану 18.05.2011 за вх. № 4317/57-75 до УПФУ в м. Первомайську закрито у звязку з тим, що з того самого спору і між тими самими сторонами є постанова суду, що набрала законної сили.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не прибув, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких посилається на наступне. Позивач є платником страхових внесків. З 01.01.2011 вступив у дію Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI. Перереєстрацію платників у звязку із прийняттям Закону № 2464-VI не передбачено. Обовязок платника єдиного внеску подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду передбачено п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону. Рішенням від 28.07.2011 № 265 до позивача було застосовано штраф у сумі 170 грн. за неподання звітності за червень 2011 року. Твердження позивача про фактичне подання звітності з вказівкою на вх. № 4717/57-75 від 18.05.2011 на увагу не заслуговують, оскільки звіт не може вважатися прийнятим, якщо він складений на власний розсуд страхувальника, а не за встановленою законодавством формою. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1, зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця виконавчим комітетом Первомайської міської ради Луганської області 22.03.2000, № запису 2 002032 (арк. справи 8). Позивач є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом серії Г № 258536 (арк. справи 9). Згідно з заявою до територіального органу Пенсійного фонду позивача було взято на облік у Первомайському відділенні Пенсійного фонду з 07.09.2001 за реєстраційним номером 1922 як платника внесків (арк. справи 43).

18.05.2011 позивач надав до УПФУ в м. Первомайську звіт, складений за довільною формою та оформлений у вигляді інформаційного листа (арк. справи 10).

28.07.2011 УПФУ в м. Первомайську було прийнято рішення за № 265 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким до ОСОБА_1 було застосовано штрафні санкції в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (170 грн.) (арк. справи 11).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його до Головного Управління ПФУ в Луганській області. Рішенням Головного Управління ПФУ в Луганській області від 29.08.2011 № 6332/0910 у задоволенні скарги було відмовлено (арк. справи 14). У подальшому позивач звернувся зі скаргою до Пенсійного фонду України. Рішенням від 23.11.2011 № 25767/09-10 у задоволенні скарги також було відмовлено (арк. справи 19).

Відповідно до пункту 6 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обовязкове державне пенсійне страхування.

Згідно з абз. 1 Преамбули Закону «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (надалі-Закон № 2181), цей закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), включаючи збір на обовязкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Однак, 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 (далі - Закон № 1058), відповідно до ст. 5 якого цей Закон регулює відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обовязки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками тощо.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону № 1058 загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в обєднаннях громадян, у фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1058 страхові внески не включаються до складу податків, інших обовязкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

01.01.2011 набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (надалі Закон № 2464).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Згідно з пунктом другим розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 з дня набрання чинності цим Законом субєкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону.

Перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється (пункт третій розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464).

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобовязаний подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообовязкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

На підставі наведених норм суд вважає доведеним, що позивач зобовязаний звітувати до територіального органу Пенсійного фонду як платник єдиного внеску.

Пунктом 2.1 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 № 22-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1014/18309 (далі Порядок № 22-2), встановлено, що звіт до органів Пенсійного фонду подається особисто фізичною особою, страхувальником або відповідальною особою фізичної особи або страхувальника за місцем взяття на облік в органах Пенсійного фонду.

Пунктом 2.2 Порядку № 22-2 визначено, що звіт подається одним із способів: в електронній формі з використанням ЕЦП через центр обробки електронних звітів згідно з Порядком подання звітів до Пенсійного фонду України в електронній формі; на паперових носіях, завірених підписом керівника страхувальника та скріплених печаткою (за наявності), разом з електронною формою на електронних носіях інформації; на паперових носіях, якщо у страхувальника кількість застрахованих осіб не більше пяти. На паперових носіях звіт формується у двох примірниках та подається страхувальником до органу Пенсійного фонду за місцем взяття його на облік. Один примірник звіту з відміткою органу Пенсійного фонду про його прийняття зберігається у страхувальника.

Згідно з п.п. 3.1 Порядку № 22-2 страхувальники, крім зазначених у пунктах 3.3-3.4 цього розділу, а також страхувальники, зазначені в пункті 3.2, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію його, як підприємця), у частині подання звіту за таких осіб зобовязані формувати та подавати до органів Пенсійного фонду звіт не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом для них є календарний місяць. Звіт подається за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку.

Відповідно до пункту четвертого частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464 Територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом установлено, що поданий позивачем до УПФУ в м. Первомайську звіт, вх. № 4317/57-75 від 18.05.2011, оформлено у довільній формі у вигляді інформаційного листа, без дотримання вимог до форми та змісту, визначених у додатку 4 до Порядку № 22-2. Крім того, згідно з матеріалами справи оскаржуваним рішенням до позивача було застосовано штрафні санкції за неподання звітності за червень 2011 року. Інформаційний лист за вх. № 4317/57-75 від 18.05.2011, який позивач трактує як звіт, було подано відповідачу до настання звітного періоду, тобто червня 2011 року. Доказів того, що за червень 2011 року позивач подавав відповідачу звітність суду не надано. У позовній заяві позивач також не зазначає про подання такої звітності, в обґрунтування своїх вимог посилається лише на подання звітності від 18.05.2011.

Таким чином, суд вважає правильним висновок відповідача щодо неподання позивачем звітності за червень 2011 року, передбаченої Законом № 2464.

Доводи позивача ґрунтуються на хибному тлумаченні чинного законодавства та не спростовують факту порушення обовязку подання звітності органам Пенсійного фонду України, а також підстав для застосування штрафних санкцій.

Зважаючи, що позивачем у визначений термін не було подано до територіального органу Пенсійного фонду звіт за червень 2011 року за встановленою законом формою, суд вважає правомірним рішення відповідача про застосування до позивача штрафних санкцій за неподання звітності. Тому підстав для визнання незаконним та скасування рішення від 28.07.2011 № 265 немає.

У звязку з тим, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, підстав для відшкодування на користь позивача судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 18, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення від 28.07.2011 № 265 про застосування фінансових санкцій відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову складено в повному обсязі 19 січня 2012 року.

Суддя ОСОБА_2