Справа № 22-а/0690/4555/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/4555/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації (далі - Управління праці) на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління праці про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

встановила:

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати їй та її неповнолітньому сину коштів у розмірах менших ніж це передбачено ст. ст. 37 та 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХII) та стягнути з Управління праці доплату громадянам, які працюють на території посиленого радіоекологічного контролю в сумі 24135 грн. 40 коп. за період з 01.09.1996 року до 01.03.2008 року та 6365 грн. 20 коп. допомоги, передбаченої ст. 37 Закону № 796-ХII за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року на себе та неповнолітнього сина.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2009 року позов задоволено частково: дії відповідача визнані неправомірними; стягнуто з Управління праці на користь ОСОБА_1 1591 грн. допомоги, передбаченої ст. 37 Закону № 796-ХII, та 24135.40 грн. доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону № 796-ХII; у решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального. права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 4), у спірному періоді працювала на Городницькому фарфоровому заводі (а.с.7) в селищі Городниця Житомирської області, яке віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю та проживає у вказаному населеному пункті (а.с.З). Позивач отримує виплати згідно зі ст.ст. 37 та 39 Закону № 796-ХII у розмірі, відповідно, 1.60 грн. та 5.20 грн. щомісячно, що не відповідає розміру, встановленому вище зазначеними статтями Закону, а саме, 30% мінімальної заробітної плати за ст. 37 Закону № 796-ХII та одна мінімальна заробітна плата за ст. 39 цього ж Закону.

Задовольняючи позов про визнання неправомірними дій Управління праці та стягнення невиплачених коштів, передбачених ст. 39 Закону № 796-ХII, за період з 01.09.1996 року до 01.03.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що доплата за ст.39 Закону є складовою частиною заробітної плати, а тому на неї не поширюється строк позовної давності. Проте, такий висновок суду є помилковим.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. А доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена ст. 39 Закону № 796-ХII, є соціальною виплатою, оскільки здійснюється органами соціального захисту населення (підпункт 5 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936) за рахунок державного бюджету усім працюючим у такій зоні громадянам незалежно від форми власності підприємств, установ та організацій та їх відомчої належності.

За таких обставин, суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин річний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст. 99 КАС України (про що заявляв відповідач у запереченнях на позовну заяву), та положення ч.І ст.100 КАС України про те, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, дату звернення ОСОБА_1 до суду (25.08.2009 р.) та відсутність доказів з боку позивача щодо пропуску строку звернення до суду з поважних причин, у задоволенні позову за період з 01.09.1996 року до 01.03.2008 року слід відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення позивача до суду:

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року № 107-VI дію ст. 37 Закону № 796- XII в частині виплати спірних допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2008 рік було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України № 107-VI від 28.12.2007 року в частині зупинення на 2008 р. дії ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнані неконституційними.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А відтак, з у рахуванням річного строку позовної давності, за період з 25.08.2008 року по 31.12.2008 року розмір компенсації мав становити за ст. 37 Закону № 796-ХII - 30% мінімальної заробітної плати щомісячно на позивачку та її неповнолітнього сина. Висновок суду щодо неправомірності дій відповідача у зазначений період є правильним.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у зв'язку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у-залежність від бюджетних асигнувань.

Задовольняючи позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, суд першої інстанції не врахував положень ст. 105 КАС України щодо можливого способу захисту порушеного права.

Виходячи з викладеного, постанова суду першої інстанції в частині стягнення з Управління праці на користь ОСОБА_1 заборгованості за період з 25.08.2008 року по 31.12.2008 року по допомозі, передбаченій ст. 37 Закону № 796-ХII, підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову, а саме - зобов'язання Управління праці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства на її користь та на користь неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі, визначеному ст. 37 Закону № 796-ХII за період з 25.08.2008 року по 31.12.2008 року. У задоволенні позову про виплату вказаної допомоги за період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року слід відмовити за безпідставністю, а за період з 22.05.2008 року по 27.08.2008 року - у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постанова суду в частині відмови у задоволенні позову позивачкою не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Новоград- Волинської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27 листопада 2009 року в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районного державної адміністрації на користь ОСОБА_1 1591 грн. заборгованості за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року по допомозі, передбаченій ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та в частині стягнення з відповідача на користь позивача 24135 грн. 40 коп. доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.09.1996 року до 01.03.2008 року скасувати, ухваливши нову постанови про часткове задоволення позову.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства на її користь та на користь неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі, визначеному ст. 37 Закону № 796-ХП за період з 25.08.2008 року по 31.12.2008 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства на її користь та на користь неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року відмовити за безпідставністю, а за період з 22.05.2008 року по 27.08.2008 року - у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь 24135 грн. 40 коп. доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.09.1996 року до 01.03.2008 року відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: