Справа № 804/5292/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р. справа № 804/5292/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою начальника управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська Кучер Т.П. на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі №804/5292/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОМИР-ТРАНС» до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська в особі начальника управління Кучер Т.П. про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОМИР-ТРАНС» (далі - ТОВ «АВТОМИР-ТРАНС») 15 квітня 2015 року звернулося до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська в особі начальника управління Кучер Т.П., в якому просить суд зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська оформити подання до УДКСУ у Ленінському районі міста Дніпропетровська про повернення позивачу помилково зарахованих до державного бюджету коштів у сумі 3767,40 грн. та подати його до відповідного органу Казначейства.

Позов обґрунтовано тим, що 01.12.2014 року за платіжним дорученням №415 ТОВ «АВТОМИР-ТРАНС» було помилково перераховано збір до Пенсійного фонду України на рахунок №0009 УДКСУ у Ленінському районі м. Дніпропетровська в сумі 3767,40 грн. 27.03.2015 року листом №2703/15-юр позивач звернувся до відповідача з проханням оформити подання до УДКСУ у Ленінському районі м. Дніпропетровська про повернення помилково сплачених коштів за вищевказаним платіжним дорученням у сумі 3767,40 грн. Однак, незважаючи на доводи позивача, відповідач листом №2217/02/28 від 06.04.2015 року відмовив у вчиненні дій спрямованих на повернення коштів, аргументувавши тим, що орган Пенсійного фонду України не наділений повноваженнями щодо визначення дійсності правочину операцій під час набуття права власності на автомобілі, тому питання повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій під час набування права власності на автомобілі позивачу можливо вирішити лише в судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року позов задоволено.

Суд, зобов'язав відповідача оформити подання до УДКСУ у Ленінському районі міста Дніпропетровська про повернення позивачу помилково зарахованих до державного бюджету коштів у сумі 3767,40грн. та подати його до відповідного органу казначейства.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач немає права на повернення платнику збору сплачених сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції під час набуття права власності на автомобілі, оскільки органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями щодо визнання дійсності правочину операцій під час набуття права власності на автомобілі. Крім того в доводах апеляційної скарги відповідач вказує на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2015 року у справі №804/7/15 вже було вирішено спір між ТОВ «Автомир-Транс» та управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська в особі начальника управління Кучер Т.П. щодо належного оформлення подання про повернення помилково зарахованих коштів у сумі 3767 грн. 40 коп. та щодо подання його до відповідного органу Казначейства

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 01 грудня 2014 року за платіжним дорученням №415 ТОВ «АВТОМИР-ТРАНС» було перераховано збір до Пенсійного фонду України на рахунок УДКСУ у Ленінському районі м. Дніпропетровська 3% з покупки автомобіля, що в сумі становить 3767,40 грн. (а.с.11).

Відповідно до довідки №14/1ЦНП-583 від 06.03.2015 року, наданої Відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування Красногвардійського, Ленінського районів м. Дніпропетровськ Дніпропетровського та Солонінського району № 1201 МВС України в Дніпропетровській області, ТОВ «АВТОМИР-ТРАНС» в період часу з 01.08.2014 року по 24.02.2015 року легкових автомобілів в органах ДАІ не реєструвало.

27 березня 2015 року ТОВ «АВТОМИР-ТРАНС» звернулось до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська з листом №2703/15-юр з проханням оформити подання до УДКСУ у Ленінському районі м. Дніпропетровська про повернення помилково сплачених коштів за вищезазначеним платіжним дорученням у сумі 3767,40 грн. (а.с.7-8).

Листом №2217/02/28 від 06.04.2015 року управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська відмовило у вчиненні дій спрямованих на повернення коштів, мотивуючи тим, що орган Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями щодо визначення дійсності правочину операцій під час набуття права власності на автомобілі, повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій під час набування права власності на автомобілі платнику збору управління немає права, інше чинним законодавством не передбачено (а.с.9-10).

Зобов'язання відповідача оформити подання до УДКСУ у Ленінському районі міста Дніпропетровська про повернення позивачу помилково зарахованих до державного бюджету коштів у сумі 3767,40 грн. та подати його до відповідного органу Казначейства є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року №106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» передбачено, що органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують, відповідно до законодавства, здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Так, відповідно до пункту 5 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002, № 8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 р. за № 442/6730, управління відповідно до покладених на нього завдань контролює дотримання платниками єдиного внеску вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску надходження страхових внесків, єдиного внеску та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності нарахування та сплати страхових внесків, єдиного внеску, призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, цільового використання коштів Фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій;

Тобто, повноваження щодо здійснення контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного бюджету, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів збору на обов'язкове державне пенсійне страхування здійснює управління Пенсійного фонду, що має місце у спірних відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 01 грудня 2014 року за платіжним дорученням №415було перераховано збір до Пенсійного фонду України на рахунок УДКСУ у Ленінському районі м. Дніпропетровська у розмірі 3% з покупки автомобіля, що в сумі становить 3767,40 грн. (а.с.11).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» - платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні в підрозділах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, крім випадків забезпечення легковими автомобілями інвалідів згідно із законодавством та успадкування легкових автомобілів відповідно до закону.

При цьому важливою обставиною для правильного вирішення питання про необхідність сплати особою збору на обов'язкове державне пенсійне страхування від вартості придбаного майна, є з'ясування обставин придбання особою такого майна.

Пунктом 13 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03 листопада 1998 року передбачено, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій, визначених пунктом 12 цього Порядку, сплачується у розмірі залежно від вартості легкового автомобіля, визначеної відповідно до договору купівлі-продажу, довідки-рахунку торговельних організацій, договору міни, довідки органів митної служби, акта експертної оцінки вартості автомобіля, інших документів, що підтверджують цю вартість.

Отже необхідною умовою для розрахунку збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є вартість автомобіля, яка визначена відповідно до договору купівлі-продажу, довідки-рахунку торговельних організацій, договору міни, довідки органів митної служби, акта експертної оцінки вартості автомобіля, інших документів, що підтверджують цю вартість.

Тобто, позивачем 01 грудня 2014 року було проведено оплату збору до Пенсійного фонду України на рахунок УДКСУ у Ленінському районі м. Дніпропетровська 3% з покупки автомобіля за платіжним дорученням №415, що в сумі становить 3767,40 грн. та було розраховано саме таку суму від вартості автомобіля, визначеної відповідно до документів, що підтверджують цю вартість.

При цьому, позивач не зазначає на підставі якого документу, а саме договору купівлі-продажу, довідки-рахунку торговельних організацій, договору міни, довідки органів митної служби, акта експертної оцінки вартості автомобіля, інших документів, що підтверджують цю вартість було розраховано збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та в свою чергу позивач не наводить підстав з посиланнями на докази недійсності правочину з придбання автомобіля.

Посилання позивача на пункт 14 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03 листопада 1998 року, яким визначено, що органи державтоінспекції здійснюють реєстрацію легкових автомобілів лише за умови сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується документом про сплату цього збору та довідку №14/1ЦНП-583 від 06.03.2015 року, наданої Відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування Красногвардійського, Ленінського районів м. Дніпропетровськ Дніпропетровського та Солонінського району № 1201 МВС України в Дніпропетровській області, та обставини того, що ТОВ «АВТОМИР-ТРАНС» в період часу з 01.08.2014 року по 24.02.2015 року легкових автомобілів в органах ДАІ не реєструвало, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини не підтверджують факт недійсності чи відсутності правочину з придбання позивачем автомобіля щодо якого було сплачено збір.

Враховуючи те, що позивачем було розраховано відсоток сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування від вартості автомобіля, що свідчить про наявність факту реальної вартості автомобіля та документів, що підтверджують цю вартість, а також те, що позивачем не надано суду доказів недійсності чи відсутності правочину з придбання такого автомобіля, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав вважати кошти сплачені позивачем, як збір на обов'язкове державне пенсійне страхування від вартості автомобіля, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, як то передбачено пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, регламентовано наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів».

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі №804/5392/15 - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко