Справа № 2607/11815/12
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2013-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2013 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Гребенюка В. В. ,

при секретарі -Литовченко Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу № 4 ДПС ДАІ з ОСП при УДАІ ГУ МВС України в Київській області прапорщика Пікуль Олександра Івановича, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2012 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ДПС взводу № 4 ДПС ДАІ з ОСП при УДАІ ГУ МВС України в Київській області прапорщика Пікуль Олександра Івановича (надалі за текстом - відповідач), про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначав, що 22.09.2012 року під час керування належним йому автомобілем, він був зупинений відповідачем, останній пояснив, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема вимоги дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту», а саме позивач рухався зі швидкість 87 км./год., чим перевищив швидкість на 27 км./год., у зв'язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що складено протокол та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Посилаючись на те, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення від 22.09.2012 року, його було протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності, просив зазначену постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, пояснив, що прилад за допомогою якого вимірювалась швидкість, знаходився в руках відповідача та працював не в автоматичному режимі, а тому відповідач міг природно помилитись щодо фактичного місця і обставин фіксації порушень ПДР України, адже знімок містить зображання не тільки його автомобіль, а й транспортні засоби інших учасників дорожнього руху, які рухались в попутному напрямку, що не дає остаточно визначити чия швидкість була зафіксована, крім того на зображенні не містяться об'єкти житлових забудов, тобто це звичайне фото транспортного засобу позивача та інших часників дорожнього руху, які рухаються у попутному напрямку на фоні природи. А також пояснив, що населеним пунктом є територія, яка має дві ознаки: забудована та позначена відповідними дорожніми знаками посилаючись на п. 1.10 ПДР України. Якщо немає однієї з цих ознак, то населеним пунктом дана територія не є. Крім того, зазначав, що відповідні знаки встановлюються далеко від фактичної межі забудови, така територія до початку забудови не відповідає визначенню населеного пункту, самі ж знаки встановлені з порушенням ПДР України та стандартів, а томі відповідні обмеження швидкості на цих ділянках не діють. Позивач також посилався на те, що відповідачем не було йому надано будь-якого документу, сертифікату, експертного висновку на пристрій, який зазначає, що саме пристрій «TruCAM» може проводитись автоматична фіксація правопорушень.

Відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використав, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. З урахуванням того, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, суд вважає за можливе розглядати дану справу за його відсутності на підставі поданих доказів, що передбачено ч. 4 ст. 128 КАС України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з протоколом серія ВХ1 № 277621 від 22.09.2012 року, складеного відповідачем, позивач о 14 год. 19 хв., керуючи автомобілем «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_1 по автодорозі Харків - Київ в напрямку м. Харків та в населеному пункті Іванків, який позначений дорожнім знаком 5.45, рухався зі швидкістю 87 км./год., перевищивши швидкість на 27 км./год., чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Швидкість вимірювалась приладом «TruCAM» (а.с. 3), у зв'язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі зазначеного протоколу 22.09.2012 року відповідачем було винесено постанову серії АТ1 № 065272.

Відповідно до зазначеної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Причиною спору між сторонами стало, на думку позивача, неправомірні дії відповідача, щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Протокол про адміністративне правопорушення та постанова складена за наслідками його розгляду відповідачем не можуть оцінюватися судом у розумінні ст. 70 КАС України, оскільки заперечуються позивачем, і інші докази, які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Крім того, з постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., однак відповідальність за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у твердій грошовій сумі не передбачена.

Посилання позивача щодо відсутності на зображенні об'єктів житлових забудов та встановлення знаків населеного пункту з порушенням ПДР України та стандартів, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Разом з тим, висновків суду з урахуванням положень ст. 70 КАС України, не спростовують.

З урахуванням зазначених вище обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення у судовому засіданні, ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 251, 256, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 7, 17, 71, 104, 105, 158, 161, 162, 163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу № 4 ДПС ДАІ з ОСП при УДАІ ГУ МВС України в Київській області прапорщика Пікуль Олександра Івановича, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення - задовольнити;

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 22 вересня 2012 року серії АТ1 № 065272, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень;

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення;

Постанова суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Гребенюк