Справа № 820/3153/15
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 р. Справа № 820/3153/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2015р. по справі № 820/3153/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД"

до Харківської митниці Державної фіскальної служби України

про скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД" (далі - ТОВ "ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД", позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Харківська митниця ДФС, відповідач), в якому просив суд скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 807000011/2015/00327/2 від 20.02.2015р., які прийняті відповідачем, та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807140000/2015/00008 від 20.02.2015р., які прийняті Харківською митницею ДФС.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2015 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД" - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 49-63, 361, 452 Митного кодексу України (далі - МК України) та ст. ст. 70, 71, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В ході розгляду справи представник позивача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що для здійснення митного контролю та митного оформлення 20.02.2015 р. ТОВ "ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД" до митного поста "Гоптівка" Харківської митниці ДФС подано електронну митну декларацію (типу ІМ-40) №807140000/2015/000257 на товари "Полімери етилену у первинних формах: поліетилен в гранулах низького тиску, нелінійний, марка ПЭ2НТ76-17. Вміст мономерних ланок етилену 95,0-99,5% - 20000 кг. Виробник - ОАО "Казаньоргсинтез" Росія, торгівельна марка - немає даних. Країна виробництва: Росія.

Даний товар надійшов на адресу ТОВ "ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД" за зовнішньоекономічною угодою № 30-07/2013 від 30.07.2013 р., укладеною з контрагентом - фірмою Еrmano Еnterpprise LTD, Великобританія.

Митна вартість товару була заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МК України.

На підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення позивачем разом із вказаною митною декларацією були подані документи, зазначені у графі 44: картку обліку; платіжний документ (SWIFT); міжнародну автомобільну накладну; рахунок-фактуру від Перевізника; довідку про транспортні витрати; інвойс продавця; комерційний інвойс виробника на продавця; пакувальний лист; проформа інвойс; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; контракт від 30.07.2013р. №30-07/2013 з додатками; договір на перевезення № 090215-2; договір про перевезення № 70501; сертифікат якості; декларація про походження.

Посадовими особами митниці під час контролю правильності визначення митної вартості товару за ЕМД № №807140000/2015/000257 встановлено, що заявлена позивачем митна вартість товару за вищевказаною митною декларацією менша ніж цінова інформація ICIS від 13.02.2015 року про біржові котирування поліетилену ПНД.

За результатами перевірки митної декларації відповідач дійшов висновку про відмову у прийнятті митної декларації, про що 20.02.2015 р. складено картку відмови в прийнятті декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №807140000/2015/00008.

Також Харківською митницею 20.02.2015 р. прийнято рішення № 807000011/2015/00327/2 про коригування митної вартості товарів, яким позивачу було скориговано митну вартість товарів за другорядним методом ( резервним).

Не погодившись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії Харківської митниці є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на достатність підстав та наявність належних доказів на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог, виходячи з вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 7 Митного кодексу України (далі - МК України) митні органи визначено як спеціально уповноважений орган виконавчої влади в галузі митної справи, на які відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено її безпосереднє здійснення.

Відповідно до ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтями 51, 52 МК України визначення митної вартості під час її декларування віднесено до компетенції декларанта. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість або приймає письмове рішення про її коригування.

Частинами 4 та 5 ст. 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч. 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Матеріалами справи підтверджено, що норми ч. 1 та 2 ст. 53 МК України позивачем виконано у повному обсязі.

Так, для митного оформлення було подано наступні документи: картку обліку; платіжний документ (SWIFT); міжнародну автомобільну накладну; рахунок-фактуру від Перевізника; довідку про транспортні витрати; інвойс продавця; комерційний інвойс виробника на продавця; пакувальний лист; проформа інвойс; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; контракт від 30.07.2013р. №30-07/2013 з додатками; договір на перевезення № 090215-2; договір про перевезення № 70501; сертифікат якості; декларація про походження.

Митна вартість товарів була заявлена позивачем за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В ході митного оформлення товару посадовою особою Харківської митниці витребувані документи для визначення митної вартості товару згідно з ст. 53 Митного кодексу України.

На виконання вимог відповідача, позивачем було подано: контракт №30-07/2013 від 30.07.2013р. з відповідними додатками; експортна декларація; лист "Держзовнішінформ" №11/186 від 17.02.2015 року.

Отже, позивачем було надано митному органу всі документи, що підтверджували заявлену митну вартість.

Крім того, митним органом в своєму рішенні про коригування заявленої митної вартості товарів та картці відмови в прийнятті митної декларації, жодним чином не було обґрунтовано із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування як першого, так і жодного із другорядних методів визначення митної вартості товару.

Щодо висновків посадових осіб митого органу про те, що заявлена позивачем митна вартість товару за вищевказаною митною декларацією менша ніж цінова інформація ICIS від 13.02.2015 року про біржові котирування поліетилену ПНД, колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до статті 361 МК України з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Цілями застосування системи управління ризиками є, зокрема: запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об'єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику); прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Однак, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Та обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що товар, який задекларовано однією особою, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до контракту №752/00203335/200198 від 30.12.2014р. між ПАТ «Казаньоргсинтез» та фірмою Ermano Enterprise LTD та додатку № 1 від 09.02.2015р. зазначено ціну, за яку фірма Ermano Enterprise LTD придбало товар (890долар/мт). Відповідно до комерційного інвойсу № 16/02/2015-RF-1 від 16.02.2015р. фірми Ermano Enterprise LTD, позивач придбав товар за ціною 914 долар/мт, що є вищою за ціну придбання у виробника.

Щодо поданої відповідачем інформації ICIS від 13.02.2015 року про біржові котирування поліетилену на рівні 1,15 дол. США за 1 кг товару, слід зазначити наступне: вказана ціна визначена на умовах поставки DAF Росія. При цьому, термін поставки DAF (доставлено на кордоні) означає, що продавець несе обов'язки з транспортування товару до кордону та оплату мит, а покупець несе обов'язки із митного оформлення товару і по транспортуванні з кордону до свого місцезнаходження.

Однак, позивачем придбано товар за контрактом № 30-07/2013 від 30.07.2013 року (з урахуванням додатку № 3) від 18.02.2014 року) на умовах FCA м. Казань, Росія. При цьому, термін FCA (Free Carrier (... назва місця)) означає, що продавець доставить товар, що пройшов митне очищення на експорт призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Тому ціна на умовах поставки FCA є нижчою ніж за умовами поставки DAF, що включає в себе транспортні витрати до кордону, на відміну від умов FCA.

Беручи до уваги той факт, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Також, з листа ДП «Держзовнішінформ» №11/186 від 17.02.2015р. ринкова вартість імпортованих позивачем товарів відповідає задекларованій вартості цих товарів.

Тобто, встановлено, що даний товар не є біржовим, а придбаний за ринковою ціною, яка відповідає задекларованій вартості імпортованих товарів.

Твердження суду першої інстанції про те, що листом ДП «Держзовнішінформ» №11/186 від 17.02.2015р. надано висновок на іншу партію з посиланням на комерційний інвойс №16/02/2015- RF-1 від 16.02.2015 р., є помилковим, оскільки у вказаному листі чітко зазначено про те, що інформація надана на запит підприємства позивача від 14.02.2015р. щодо цінового висновку на імпортну поставку поліолефінів, згідно з проформою-інвойсом №10/12/2014-SA-REV від 30.01.2015року та інвойсом № 12/02/2015-RO від 12.02.2015р. (а.с.69). Зазначена відповідь була надана з огляду на аналіз господарської операції, що склалася між позивачем та фірмою Ermano Enterprise LTD на предмет ринкового рівня цін, в основу якого покладено дані з проформи-інвойсу № 10/12/2014-SA-REV від 30.01.2015року та № 12/02/2015-RO від 12.02.2015р.

Зважаючи на оплачений товар згідно проформи-інвойсів (попередніх рахунків), на кожну партію товару, що відповідає 20 метричним тонам, який транспортувався автомобільним транспортом, оформлювався комерційний інвойс, у тому числі № 16/02/2015- RF-1 від 16.02.2015р., отже такі документи надають можливість ідентифікувати товар, вказаний в листі ДП «Держзовнішінформ» №11/186 від 17.02.2015р. з оцінюваним товаром, що ввозився на виконання контракту № 30-07/2013 згідно додатків.

Отже, позивачем товар у фірми Ermano Enterprise LTD був куплений з урахування ринкової вартості такого товару, і для позивача зазначений товар вже не був біржовим.

З урахуванням викладеного, товар, ввезений позивачем через митний кордон України, куплений з посиланнями на тенденції вільного ринку та без урахування біржової ситуації, а тому і відсутні підстави у органів доходів і зборів змінювати метод визначення митної вартості товару.

Підставами для коригування митної вартості товарів, на які вказує суд першої інстанції, були: невідповідність заявленої позивачем митної вартості товару та декларантом не підтверджено документально відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також не подання документів щодо вартості подібних товарів.

При цьому, відповідачем не вказано: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірних рішеннях, а лише містяться посилання на норми закону.

В свою чергу, колегія суддів зауважує на те, що декларантом при подачі декларації № 807140000/2015/000257 були подані всі документи, передбачені Митним кодексом України для проведення митного оформлення товару, серед яких були і відомості про оплату товару, а саме: SWIFT від 16.12.2014 року та додаток № 6 від 30.01.15 року до контракту № 30-07/2013 від 30.07.2013 року, тобто позивачем при подачі декларації було підтверджено відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за товар.

Слід зауважити на те, що в своєму повідомленні відповідач не зазначив, що позивачем наведено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Крім того, представником позивача надані додаткові пояснення та документи, які усувають розбіжності щодо оплати товару.

Так, відповідно до контракту № 30-07/2013 від 30.07.2013 р. та з урахуванням п. 1.1 додаткової угоди № 1 до контракту, оплата товару здійснюється згідно рахунків пропозицій (проформи інвойсу).

Продавцем, компанією Ermano Enterprise LTD було виставлено рахунок пропозицію № 10/12/2014- SA від 10.12.14 р. на оплату товару марки MarlexHHM TR-144 і Marlex HGX-030SP на загальну суму 199 760, який був оплачений 16.12.2014р. на суму 199 760 доларів США, а також рахунок проформу № 12/12/2014 від 12.12.14р. на оплату товару марки Lotrene FD0274, Lotrene FE 3000, який 08.01.2015р. був частково оплачений на суму 97 750 доларів США.

У зв'язку з неможливістю поставки на адресу позивача товарів згідно оплачених рахунків пропозицій (проформі інвойсу) № 10/12/2014-SA від 10.12.14р. та № 12/12/2014 від 12.12.14р., сторони контракту № 30-07/2013 від 30.07.2013р. домовились, що сплачена сума 294 426,00 доларів США повинна бути зарахована в оплату іншого товару, визначеного в рахунках пропозиціях (проформах інвойсах) № 10/12/2014- SA-REV від 30.01.15р., № 12/12/2014-REV від 30.01.15р., про що сторони уклали додаткову угоду № 6 від 30.01.2015р. до контракту № 30-07/2013.

Отже, товар марки - поліетилен в гранулах низького тиску, нелінійний, марка LDPE 15813-020, що поставлявся згідно рахунку пропозиції № 10/12/2014- SA-REV від 30.01.2015року та комерційного інвойсу 16/02/2015-R1 від 16.02.15р., був оплачений.

У зв'язку з тим, що відповідач ставить під сумнів оплату товару, а саме інших марок товарів, зазначених у рахунку пропозиції № 10/12/2014- SA-REV від 30.01.2015року, позивач надав додатково платіжний документ SWIFT від 08.01.2015р., який сукупно з платіжним документом SWIFT від 16.12.2014 року в повному обсязі покриває суму рахунку пропозиції № 10/12/2014- SA-REV від 30.01.2015року, комерційного інвойсу № 16/02/2015-R1 від 16.02.15р.

Наведене свідчить про безпідставність твердження відповідача про відсутність доказів щодо оплати товару, та не підтвердження документально відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар.

Колегія суддів зауважує про те, що зазначені відповідачем обставини не впливають на визначення складових митної вартості товарів. Відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач в поданих документах зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або, що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право на витребування додаткових документів виникає у органу доходів і зборів лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, підстав для якого в даному випадку не встановлено.

Також, пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання всіх вимог щодо застосування митного законодавства.

Відповідачем не доведено наявності обґрунтованого сумніву щодо заявленої митної вартості товару та необхідності надання декларантом додаткових документів, а також необґрунтована неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору.

Натомість, як вже було зазначено, при здійсненні митного оформлення товару позивачем були надані всі передбачені чинним законодавством документи, необхідні для митного оформлення товару за ціною договору, і дотримані всі умови, визначені ст. 53 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з ч. 4 та 5 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 22 ст. 58 МК України банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару, повинні містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Колегія суддів зауважує, що подані при митному оформленні платіжні документи надають можливість в повній мірі ідентифікувати товар вказаний в таких документах з оцінюваним товаром, що ввозився на виконання контракту.

Подані позивачем документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК.

Крім того, необхідно зауважити на те, що згідно з ст. 5 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб'єктів у випадках, не передбачених цим законом, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Інших переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Вказане свідчить про те, що коригування митної вартості названого товару відповідачем за другорядним методом проведене з порушенням вимог Митного кодексу України, тобто, не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на той факт, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 452 МК України, інформація щодо обсягів експорту та імпорту конкретних видів товарів надається центральним органам виконавчої влади за їх вмотивованим запитом (одноразово) або на підставі міжвідомчих угод про інформаційний обмін (регулярно).

З огляду на викладене, митний орган мав можливість застосувати метод 2-а або 2-6 визначення митної вартості товарів (за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів), проте цього не зробив, застосувавши метод 2-ґ (резервний).

Відповідно до пункту 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом ДМС України від 13.07.2012р. № 362, який є обов'язковим для виконання для митного органу, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовуються такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана в мережі Інтернет, офіційні сайти виробників товарів, прайс-листи Інтернет-магазинів тощо).

Відповідач посилається на неможливість застосування другого та третього методів у зв'язку з відсутністю інформації, проте така інформація була наявна та доступна для відповідача, при цьому останній, в порушення вимог Митного кодексу України, не використав її.

Таким чином, оскаржувані рішення містять протилежні визначення про відсутність інформації щодо подібних товарів та застосування такої інформації одночасно.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Харківською митницею ДФС не доведено правомірності своїх рішень, а тому колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому дана постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД" задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2015р. по справі № 820/3153/15 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 807000011/2015/00327/2 від 20.02.2015 р.

Скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807140000/2015/00008 від 20.02.2015р., які прийняті Харківською митницею ДФС.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.
Повний текст постанови виготовлений 12.10.2015 р.