Справа № 826/5027/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

08 жовтня 2015 року № 826/5027/15
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України про визнання протиправними та скасування наказів в частині.

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач) з позовом до Генерального штабу Збройних сил України (надалі також відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 9 параграфу 4 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 28 січня 2015 року № 13, яким пункт 3 наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 02 серпня 2014 року № 446 про призначення полковника юстиції ОСОБА_1 начальником відділу аналізу та профілактики правопорушень управління по роботі з особовим складом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України скасовано як нереалізований;

- визнати протиправним та скасувати пункт 10 параграфу 5 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 28 січня 2015 року № 13, яким пункт 4 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 серпня 2014 року № 446 про оголошення полковнику юстиції ОСОБА_1 військового звання полковник скасовано як нереалізований.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачем протиправно скасовано пп.3, 4 наказу від 02 серпня 2014 року № 446, що завдає шкоди законним правам та інтересам позивача.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.
Як свідчать матеріали справи, позивач проходить військову службу в Збройних Силах України за контрактом, що підтверджується витягом із наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (тю особовому складу) від 27 квітня 2012 року № 307.
Відповідно до директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.07.2013 № Д-322/1/02 посаду помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з правової роботи) - начальника юридичного відділу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яку обіймав полковник юстиції ОСОБА_1 , скорочено 05.11.2013.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.11.2013 № 763 полковника юстиції ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України у зв`язку з проведенням організаційних заходів.

В подальшому, відповідно до рішення начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (№300/1/С/3804 від 12.11.2013) командувачу Військово-Морських Сил Збройних Сил України було визначено утримувати полковника юстиції ОСОБА_1 у списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (на цей час знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Штабний, 1).

Фактичні обставини справи, на виконання рішення Міністра оборони України командувачу Військово- Морських Сил України було визначено завдання щодо службового відрядження полковника юстиції ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України з 10.03.2014 на 1 місяць, проте позивач у службове відрядження до Генерального штабу Збройних Сил України не прибув.

З 17.03.2014 по 03.04.2014, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 17.03.2014 № 182, полковник юстиції ОСОБА_1 тимчасово виконував обов`язки директора Департаменту правового забезпечення Міністерства оборони України.

Наказом Міністерства оборони України від 02.04.2014 №218 полковнику юстиції ОСОБА_1 було визначено повернутися до Генерального штабу Збройних Сил України. Проте, як встановлено із письмових заперечень відповідача, військовослужбовець до Генерального штабу Збройних Сил України не прибув, до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не повернувся.

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 23.05.2014 № 135 з метою встановлення причин та умов, що призвели до не прибуття у відрядження до Генерального штабу 10.03.2014, не прибуття у розпорядження начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України з 02.04.2014 було призначено службове розслідування.

Відповідно до акту службового розслідування, затвердженого начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України № 9/акт від 01.07.2014 начальникам Головного управління персоналу, Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України, командувачу Військово-Морських Сил Збройних Сил України було визначено конкретні завдання, що стосуються проходження військової служби полковником юстиції ОСОБА_1 .

За наявною у Генеральному штабі Збройних Сил України інформацією, відносно полковника юстиції ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження №0000112 від 14.07.2014.

Згідно із повідомленням військової прокуратури Київського гарнізону від 09.07.2015 № 6-4008 вих.-15 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000112 щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, 07.07.2015 направлені за підслідністю до військової прокуратури Одеського гарнізону.

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.08.2014 № 446 полковника юстиції ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, колишнього помічника командувача Військово- Морських Сил Збройних Сил України (з правової роботи) - начальника юридичного відділу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, призначено начальником відділу аналізу та профілактики правопорушень управління по роботі з особовим складом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

24.09.2014 позивачеві було доведено витяг із наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.08.2014 № 446, про його призначення на зазначену посаду та вимоги начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України щодо прибуття у дводенний термін для подальшого проходження служби в Командування Військово- Морських Сил Збройних Сил України за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте позивач до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не прибув.

В ході судового розгляду справи встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано пункт 3 параграфу 3 наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 02.08.2014 року №446 про призначення Позивача на посаду начальника відділу аналізу та профілактики правопорушень управління по роботі з особовим складом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, ВОС - 3400032. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 по справі № 826/11977/14 наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.01.2015 №13 пункт 3 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.08.2014 № 446 про призначення полковника юстиції ОСОБА_1 начальником відділу аналізу та профілактики правопорушень управління по роботі з особовим складом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України скасовано як нереалізований.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю п. 9, 10 параграфу 4 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 28 січня 2015 року № 13, якими скасовано пункти 3, 4 наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 02 серпня 2014 року № 446, як нереалізований, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Предметом судового розгляду справи, є, зокрема, визначення відповідності дій відповідача приписам чинного законодавства. Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішення (наказу) відповідача з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Як вже було судом встановлено, позивач проходить військову службу в Збройних Силах України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах регламентовані Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Статтею 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено,е повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюють Конституцією України, законами України, цим статутом та іншими нормативи правовими актами.

Згідно із вимогами пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (із змінами) (далі - Положення) встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Відповідно до вимог пункту 11.1 розділу II Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 № 611/25388 (далі - Інструкція з організації обліку) накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням, і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

Пунктом 11.2 Інструкції з обліку визначено, що наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі офіцерів, зокрема призначення на посади (у тому числі при зміні найменування посади, військово- облікової спеціальності, військового звання за штатом, посадового окладу), переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах.

Пунктом 2.3.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 № 200 визначено, що з питань щодо: зарахування військовослужбовців до списків особового складу, на види забезпечення, зміни персональних облікових даних, прийняття та здавання військовослужбовцем справ і посади тощо, видаються накази по стройовій частині.

Абзацом п`ятнадцятим пункту 116 Положення визначено, що військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 6, 71цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають.

Відповідно до вимог статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Як вже було судом встановлено, наказом від 02.08.2014 № 446 полковника юстиції ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, призначено начальником відділу аналізу та профілактики правопорушень управління по роботі з особовим складом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та повідомлено про необхідність прибуття у дводенний термін для подальшого проходження служби в Командування Військово - Морських Сил Збройних Сил України за адресою: м. Одеса, пров. Штабний, 1.

Проте, як встановлено матеріалами справи, та не спростовано позивачем, на виконання вказаного наказу до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не прибув.

Таким чином наказ № 446, в частині що стосується позивача, не був реалізованим.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані позивачем докази, приймаючи до уваги факт виконання відповідачем обов`язку доказування правомірності своїх дій як суб`єктом владних повноважень, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя І.А. Качур