Справа № П/811/836/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ К/800/56660/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014

та постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.04.2014

у справі № П/811/836/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградпостач»

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіровоградпостач» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 26.02.2014 № , № , № .

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.04.2014, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної планової виїзної перевірки ТОВ «Кіровоградпостач» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01 по 31.12.2012, складено акт № 33/11-23-22-02/37168244 від 13.02.2014, в якому зафіксовані порушення: п. п. 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 378 348 грн., в т.ч.: за 2 квартал 2012 року в сумі 43 268 грн., за 3 квартал 2012 року в сумі 192 622 грн., за 4 квартал 2012 року в сумі 142 458 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.12.2012 № 1342 «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 127 495 грн., у т.ч.: за липень 2012 року на суму 103 091 грн., за серпень 2012 року на суму 12 191 грн., за вересень 2012 року на суму 12 213 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (рядок 19 декларації) за червень - листопад 2012 року на загальну суму 66 215 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 26.02.2014 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 472 935 грн., в т.ч.: 378 348 грн. основного платежу та 94 587 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 191 243 грн., в т.ч.: 127 495 грн. основного платежу та 63 748 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 66 215 грн.

Підставою для прийняття спірних рішень стали висновки податкового органу про те, що відносини позивача з контрагентами в спірному періоді не спрямовані на реальне настання наслідків.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем (покупець) та ПП «Дніпрокомплект» (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 040125 від 04.01.2011, предметом якого є сольвент, КМТА, бензол технічний та БТС.

Відповідно до умов зазначеного договору постачання продукції здійснюється автомобільним транспортом продавця з ВАТ «Дніпрококс» та ВАТ «Баглійкокс»; продавець зобов'язаний забезпечити відвантажений товар рахунком, накладною, товарно-транспортною накладною, податковою накладною та паспортом якості виробника.

Факт виконання укладеного договору судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: видатковими накладними, банківськими виписками, товарно-транспортними накладними, прибутковими накладними, податковими накладними.

Факт одержання товару підтверджено картами вхідного контролю та штампом на ТТН про прийом товару покупцем.

Відповідно до виданих товарно-транспортних накладних, перевезення ТМЦ здійснювалося ПП Кочерженко та ПП ОСОБА_2, з якими договори на перевезення укладались ПП «Дніпрокомплект», на адресу позивача видано податкові накладні на здійснення транспортних послуг від 21.08.2012.

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ «Укрсклотрейд» (постачальник) укладено договір від 29.11.2011 № 2911/01, відповідно до якого позивач придбаває у постачальника скло пляшки типу «Хімфлакон» ємністю 0,5 л. та 1 л.

Відповідно до умов даного договору поставка товару здійснюється в транспортних пакетах автомобільним транспортом за рахунок покупця на умовах EXW - Рокитне, склад постачальника, пункт поставки товару - АДРЕСА_1.

Факт виконання договору в судовому порядку встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: видатковими та податковими накладними, банківськими виписками, товарно-транспортними накладними, актами приймання-передачі виконаних робіт, прибутковими накладними та складеними картами вхідного контролю.

Відповідно до товарно-транспортних накладних перевізником є ПП ОСОБА_3, а відвантаження товару здійснювалося з приміщення ПАТ «Рокитнівський скляний завод», що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а пунктом розвантаження є м. Кіровоград, що відповідає умовам договору від 29.11.2011 №2911/01.

На підтвердження операцій з ТОВ ТД «Астат» позивачем до суду надано копії видаткових та податкових накладних, банківських виписок, товарно-транспортних накладних. Факт одержання товару позивачем підтверджено згідно карток вхідного контролю та прибуткових накладних.

Згідно з товарно-транспортними накладними, перевізником є ФОП ОСОБА_4 Факт виконання перевезень підтверджено актом виконаних робіт від 20.02.2012.

Договір поставки між позивачем та ТОВ ТД «Астат» не укладався, оскільки постачання ТМЦ здійснювалось не на постійній основі.

Судами попередніх інстанцій встановлено також реальність господарських операцій між позивачем та ПП «Онікс-СГ», ТОВ «Ферміна», ТОВ «Осмос-Плюс», ПП «Агро-Адмірал» і ТОВ «Техно-Торг» на підставі належним чином оформлених первинних документів бухгалтерського та податкового обліку.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції, що в даному випадку встановлено судами з підтвердженням матеріалів справи.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 зазначеного Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно положень п. п. 201.1, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит, що в даному випадку встановлено судами обох інстанцій з підтвердженням матеріалів справи.

Відповідно до п. 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Наказом Міністерства транспорту України від 29.12.1995 № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» (що діяв на час спірних правовідносин) затверджено типову форму товарно-транспортної накладної. Відповідно до вказаного наказу, у ТТН мають зазначатися, зокрема, серія та номер ТТН, вид перевезень, коди підприємств-замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, транспортного підприємства, адреса пунктів навантаження і розвантаження, а також прізвище, ім'я, по батькові осіб, які здали вантаж для перевезення, які прийняли вантаж для перевезення та особи, яка одержала вантаж.

Таким чином, за встановлення в судовому порядку відповідності первинної документації вимогам нормативно-правових актів, а також встановлення руху активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами та пов'язаності придбаних товарів/послуг з господарською діяльністю позивача, останній правомірно включив до податкового обліку спірного періоду, господарські операції з вищевказаними контрагентами.

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 та постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний