Справа № 22-а/0690/4520/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/4520/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростень (далі Пенсійний фонд) на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради (далі Управління праці) та Пенсійного фонду про визнання дій неправомірними, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_1, посилаючись на невиконання відповідачами положень ст. ст. 37 та 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі-Закон № 796-Х11) щодо розміру належних їй виплат, просила визнати дії відповідачів незаконними та стягнути на її користь: з Управління праці 2230 грн. 80 коп. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства; з Пенсійного фонду 11654 грн. доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення за період з 01.07.2007 року по 01.01.2008 року та з 01.06.2008 року по 01.12.1008 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 18.11.2009 року позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на те, що підвищення до пенсії позивачці виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України, а кошти Пенсійного фонду не є такими та не застосував до спірних правовідносин положень постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 та від 03.01.2002 року № 1.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є постраждалою від наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 3), пенсіонером, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.4, 5) і отримує щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 10 грн. 50 коп. (а.с.7), що не відповідає розміру доплати, передбаченому ст. 39 Закону № 796-Х11 дві мінімальні заробітні плати.

Суд першої інстанції повно та обєктивно зясував обставини справи, вірно визначився з характером спірних правовідносин та, з врахуванням положень ст. 39 Закону № 796-Х11 та рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року, дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01.06.2008 року до 01.12.2008 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду, оскільки судом не ухвалене рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Суд першої інстанції вірно виходив з положень Закону № 796-Х11 при визначенні розміру доплати до пенсії позивачці, оскільки положення останнього мають пріоритетне значення над положеннями постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 та від 03.01.2002 року № 1. А тому доводи апелянта в цій частині також визнаються безпідставними.

Разом з цим, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.07.2007 року по 31.12.2007 року, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положень ст. ст. 99 та 100 КАС України щодо строку звернення до суду на застосуванні яких наголошував відповідач (а.с.11). За таких обставин, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову за період з 01.07.2007 року по 31.12.2007 року підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду. Відповідно підлягають зменшенню суми стягнення, а саме, за ст. 37 Закону № 796-Х11 з 2230 грн. 80 коп. до 1273 грн. 40 коп. (525 грн. х 40% х 4 міс. + 545 грн. х 40% х 2 міс. 2.10 грн. х 6 міс.) за ст. 39 Закону № 796-Х11 з 11654 грн. до 6317 грн. (525 грн. х 2 х 4 міс. + 545 грн. х 2 х 2 міс. 10.50 грн. х 6 міс.).

У іншій частині постанова суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростень задовольнити частково.

Постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 листопада 2009 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 за період з 01.07.2007 року по 31.12.2007 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 листопада 2009 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 за період з 01.06.2008 року до 01.12.2008 року змінити, зменшивши суми стягнення за ст. 37 Закону № 796-Х11 з 2230 грн. 80 коп. до 1273 грн. 40 коп., за ст. 39 Закону № 796-Х11 - з 11654 грн. до 6317 грн.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді