Справа № 802/3181/15-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 жовтня 2015 р. Справа № 802/3181/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача 1: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" (Південно-західна ЕС), Національної енергетичної компанії Укренерго", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

про: визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі - позивач) до Відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" (Південно-західна ЕС) (далі - відповідач 1), Національної енергетичної компанії Укренерго" (далі - відповідач 2), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що 25.07.2015 року до Відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" (Південно-західна ЕС) був направлений запит про надання інформації щодо заробітної плати ОСОБА_4. Аналогічний запит від 29.07.2015 року був направлений до Національної енергетичної компанії "Укренерго". У відповідях наданих відповідачами від 10.08.2015 року та 11.08.2015 року у надані запитуваної інформації позивачу було відмовлено з посиланням на те, що вказана інформація є конфіденційною і не може бути надана без згоди ОСОБА_4

Вважаючи, що відмова відповідачів у наданні запитуваної інформації не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати незаконними дії Відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" (Південно-західна ЕС) та Національної енергетичної компанії Укренерго" щодо відмови у наданні інформації про заробітну плату ОСОБА_4 та зобов'язати надати інформацію про заробітну плату ОСОБА_4 за останні 3 та 6 місяців з моменту отримання інформаційного запиту.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 проти позову заперечував усно та письмово, надавши письмові заперечення №10-01/6286 від 29.09.2015 року, у яких зазначає, що Національна енергетична компанія Укренерго" та Південно-Західна ЕС не є розпорядником запитуваної позивачем інформації, а тому у задоволені позову просить відмовити.

Представник відповідача 2 та треті особи - Ленінський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та ОСОБА_4 у судове засідання не прибули, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлені вчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, у матеріалах справи є письмове клопотання представника Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частин 2 та 4 статті 128 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за даною явкою сторін.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач в особі представника за довіреністю ОСОБА_1, звернувся до Відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" (Південно-західна ЕС) та до Національної енергетичної компанії "Укренерго" із запитами про надання інформації від 25.07.2015 року та 29.07.2015 року. У тексті запитів значиться, зокрема, таке: "прошу вас надати письмову інформацію, яка необхідна для реалізації законних прав ОСОБА_3 під час виконавчих проваджень ВП №41408709 та ВП №41408781, а саме:

- надати інформацію про заробітну плату ОСОБА_4, який працює у Відокремленому підрозділі "Південно-західна" електроенергетична система" (Південно-західна ЕС) за останні 3 та 6 місяців відповідно;

- надати інформацію про відрахування з заробітної плати ОСОБА_4 аліментів, по кожному виконавчому провадженню окремо;

- надати інформацію про наявність заборгованості з виплати аліментів у ОСОБА_4".

За результатами розгляду вказаних звернень відповідачами були надані відповіді за №01/11/9152 від 10.08.2015 року та №10-01/5308 від 11.08.2015 року відповідно, якими представнику позивача було відмовлено у наданні запитуваної інформації. Мотивуючи таку відмову відповідачі зазначили, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації вони не є розпорядниками публічної інформації стосовно питань, викладених у інформаційному запиті. Крім того, пояснили, що запитувана інформація про ОСОБА_4 є конфіденційною, надання якої можливе лише за його особистою згодою, а враховуючи, що він такої згоди не надав, тому і законних підстав для її поширення не має.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Визначення порядку здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом, та інформації, що становить суспільний інтерес встановлено положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011р. за № 2939-VI (далі - ЗУ № 2939-VI).

Відповідно до визначення, що міститься у ст. 1 ЗУ № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації, серед іншого, гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; здійсненням громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Положеннями статті 5 Закону №2939-VI встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст. 12 Закону №2939-VI, суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень та розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону, а також структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками публічної інформації стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів є юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету АРК.

Так, представник позивача обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги та посилаючись на вищезазначену норму (п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI) зазначає, що відповідачі є державними підприємствами, що фінансуються з державного бюджету, тому виплата заробітної плати ОСОБА_4 є використанням бюджетних коштів, а відтак вважає, що інформація про його заробітну плату має бути надана йому без будь-яких обмежень, так як є публічною інформацією.

Разом з тим, суд не погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до п. 1.2. свого Статуту є державним унітарним підприємством електроенергетичної галузі і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності, підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України.

Частиною 3 статті 73 ГК України передбачено, що майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить (ч. 5 ст. 73 ГК України).

Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ч. 5 ст. 74 ГК України).

Відповідно до п. 6.2. Статуту ДП "НЕК "Укренерго" майно підприємства закріплено за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд, вчиняючи до нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству та Статуту

У свою чергу відповідач - Південно-західна ЕС є відокремленим підрозділом ДП "НЕК "Укренерго" без статусу юридичної особи та діє від імені ДП "НЕК "Укренерго", здійснює господарську діяльність згідно з чинним законодавством України, Статутом ДП "НЕК "Укренерго" (п. 3.1 Положення Про відокремлений підрозділ "Південно-західна електроенергетична система").

Відповідно до п. 2.1 цього Положення, Південно-західна ЕС здійснює свою господарську діяльність для досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Південно-західна ЕС згідно із п. 5.2 Положення здійснює оплату праці, преміювання та соціальне забезпечення своїх працівників відповідно до вимог чинного законодавства України, розпорядчих актів ДП "НЕК "Укренерго" та умов колективного договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працює у Відокремленому підрозділі "Вінницькі магістральні електричні мережі" державного підприємства "Національної енергетичної компанії "Укренерго" на посаді диспетчера електропідстанції І групи ПС - 330кВ "Бар" з 27.07.2009 року по теперішній час та є боржником у виконавчому провадженні ВП №41408781.

Із матеріалів справи вбачається, що контроль та координацію діяльності Відокремленого підрозділу "Вінницькі магістральні електричні мережі", яке входить до складу державного підприємства "НЕК "Укренерго", виконує Південно - Західна ЕС (п. 2.4. Положення Про відокремлений підрозділ "Південно-західна електроенергетична система").

За змістом пункту 2 частини 1 ст. 13 Закону №2939-VI, віднесення юридичних осіб до розпорядників публічної інформації можливе лише за наявності двох умов: 1) якщо така юридична особа фінансується із державного або місцевого бюджету; 2) у разі якщо запитувана інформація стосується інформації щодо використання бюджетних коштів, які юридична особа отримала із відповідного бюджету.

З аналізу вищевикладеного слідує, що для того щоб з'ясувати чи є відповідачі розпорядниками запитуваної інформації, необхідно встановити чи відповідають вони вищенаведеним умовам, а саме: чи фінансується оплата праці працівників державного підприємства із державного чи місцевого бюджетів.

Так, із наданої представником відповідача 1 довідки №10-01/6257 від 28.09.2015 року (а.с. 45) вбачається, що оплата праці працівників Відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" здійснюється виключно за рахунок власних коштів підприємства, які надходять від господарської діяльності.

Крім того, згідно з довідки Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області №05-08/252-5798 від 02.10.2015 року, станом на 02.10.2015 року Відокремлений підрозділ "Південно-західна електроенергетична система" державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" () та відокремлений підрозділ "Вінницькі магістральні електричні мережі" не зареєстровані в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, а відповідно і не отримували бюджетних коштів у 2014 та 2015 роках.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 10 Бюджетного Кодексу України, саме Казначейство України складає та веде єдиний реєстр розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачі не зареєстровані в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів та не використовують бюджетні кошти на виплату заробітної плати, суд приходить до висновку, що вони в розумінні ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не є розпорядниками публічної інформації стосовно питань, викладених у інформаційних запитах позивача.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 1, ч. 2 ст. 32, ч. 2, ч. 3 ст. 34 Конституції України встановлено, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

В даному випадку Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго", як і його Відокремлені підрозділи, є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, однак це не дає підстав для висновків про те, що його працівники, а в нашому випадку це ОСОБА_4, займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, а тому інформація про його заробітну плату, матеріальну допомогу, будь-які інші виплати є конфіденційною і може надаватись лише за його особистою згодою.

Тому враховуючи, що ОСОБА_4 згоди на надання запитуваної інформації не надав, про що свідчить його особиста відмітка на самому інформаційному запиті наявному у матеріалах справи (а.с. 46), у відповідачів були відсутні підстави для її поширення.

Відтак, з урахуванням усіх вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі правомірно, із дотриманням норм чинного законодавства відмовили представнику позивача у наданні запитуваної інформації.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене суд вважає, що підстав для задоволення адміністративного позову в суду не має.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович