Справа № 22-а/0690/5904/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/5904/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Косигіної Л.М., Кочетова Л.Г.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (далі Управління праці) на постанову Коростенського міськрайонного суду від 19 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з Управління праці на її користь 15082 грн. доплати до заробітної плати до заробітної плати за роботу з зоні гарантованого добровільного відселення за період 01.01.2009 року по 31.12.2009 року. На обґрунтування позову зазначала, що відповідач проводив спірні виплати у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836, що протирічить положенням ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11).

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 19.05.2010 року позов задоволено частково: дії відповідача визнані неправомірними; зобовязано Управління праці провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 недоплачені кошти, передбачені ст. 39 Закону № 796-Х11 за період з 01.01.2009 року по 01.01.2010 року; у решті позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд не застосував річний строк позовної давності, дійшов помилкового висновку, що спірні виплати має проводити Управління праці та не застосував до спірних правовідносин положень ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2009 рік та постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.1), протягом спірного періоду працювала в зоні добровільного гарантованого відселення (а.с.7) і отримувала доплату до заробітної плати, передбачену ст. 39 Закону № 796-Х11, у розмірі 10.50 грн. (а.с.8), що не відповідає розміру, встановленому вище вказаною нормою Закону, а саме, дві мінімальні заробітні плати.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно виходив з того, що положення ст. 39 Закону № 796-Х11 мають пріоритетне значення відносно постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836, якою встановлені фіксовані розміри виплат, що значною мірою обмежує права позивачки. Статтею 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2009 рік надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Оскільки Кабінетом Міністрів України на виконання вказаного положення бюджетного законодавства рішення на 2009 рік не приймалося, при визначенні розміру доплати відповідач мав керуватися положеннями ст. 39 Закону № 796-Х11. А відтак, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Безпідставними колегією суддів визнаються і доводи апелянта про відсутність в Управління праці можливості та прав на виплату спірних коштів, так як реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань і саме на Управління праці покладені функції щодо нарахування та виплати таких коштів (постанова КМУ від 20.09.2005 року № 936).

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про входження спірних доплат до структури заробітної плати та не застосував до спірних правовідносин положень ст. ст.99, 100 КАС України.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про оплату праці заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. А доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена ст. 39 Закону № 796-Х11, є соціальною виплатою, оскільки здійснюється органами соціального захисту населення (підпункт 5 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936) за рахунок державного бюджету усім працюючим у такій зоні громадянам незалежно від форми власності підприємств, установ та організацій та їх відомчої належності.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову за період з 01.01.2009 року по 08.02.2009 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду.

У решті постанова має залишатися без зміни.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації задовольнити частково. Постанову Коростенського міськрайонного суду від 19 травня 2010 року в частині задоволення позову за період з 01.01.2009 року по 08.02.2009 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 11 листопада 2011 року.

Головуючий Судді