Справа № 22-а/0690/4628/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/4628/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області (далі Пенсійний фонд) на постанову Лугинського районного суду від 4 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду при визнання дій протиправними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому, посилаючись на невиконання відповідачем положень ст. ст. 39, 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11) щодо розміру належних їй виплат, просила визнати дії Пенсійного фонду протиправними та стягнути на її користь доплату до пенсії, встановлену ст. 39 Закону № 796-Х11 у розмірі 14214 грн. за період з 01.09.2008 року по 31.08.2009 року та 2086 грн. додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, передбачену цього ж закону за аналогічний період.

Постановою Лугинського районного суду від 04.11.2009 року позов задоволено частково: дії відповідача визнані неправомірними; стягнуто з Пенсійного фонду на користь позивачки 14214 грн. доплати до пенсії непрацюючому пенсіонеру, проживаючому у зоні гарантованого добровільного відселення та 2013.70 грн. додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, передбачу ст. 50 Закону № 796-Х11 за період з 01.09.2008 року по 31.08.2009 року; у задоволенні позовних вимог щодо стягнення решти 72.30 грн. відмовлено. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спірні виплати проводяться за рахунок коштів державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду до таких не належать, безпідставно застосував положення ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування в частині визначення мінімальної пенсії за віком та не застосував положень ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2009 рік.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС, перебуває на обліку в Пенсійному фонді і в період з 01.09.2008 року по 31.08.2009 року отримувала підвищення до пенсії, згідно ст. 39 Закону № 796-Х11, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, згідно ст. 50 Закону № 796-Х11 у розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 та від 28.05.2008 р. № 530 „Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, відповідно, 10.50 грн. та 20% прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до положень ст. 39 Закону № 796-Х11 пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення підвищуються на дві мінімальні заробітні плати.

Згідно ст. 50 Закону № 796-Х11 особам, віднесеним до категорії 1, що мають третю групу інвалідності, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 та положень ч. 4 ст. 9 КАС України, вірно виходив з пріоритетності Закону № 796-Х11 над підзаконними правовими актами, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, яких не вистачає на фінансування спірних видатків, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду, оскільки судом не ухвалене рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст. 50 Закону № 796-Х11. Статтею 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2009 рік надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які, відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах в межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Проте, Кабінетом Міністрів України не приймалися відповідні рішення на 2009 бюджетний рік. Тому, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вище вказаних норм матеріального права є також безпідставними.

Разом з цим, задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення коштів, передбачених ст. 39 Закону № 796-Х11, за період з 01.09.2008 року до 06.10.2008 року (день звернення позивача до суду), суд першої інстанції не застосував положень ст. ст. 99, 100 КАС України щодо строку позовної давності. А відтак, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову. Відповідно, підлягає зменшенню сума стягнення з 14214 грн. до 12988.19 грн. (14214 грн. 1050 грн. за вересень 175.81 грн. за 5 днів жовтня 2008 року).

Строки звернення до суду не застосовуються у справах про відшкодування шкоди, завданої здоровю, а тому положення ст. ст. 99, 100 КАС України не можуть бути застосовані до позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, передбаченої ст. 50 Закону № 796-Х11. Доводи апелянта в цій частині безпідставні.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському район Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Лугинського районного суду від 4 листопада 2009 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів, передбачених ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.09.2008 року до 06.10.2008 року скасувати, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Постанову Лугинського районного суду від 4 листопада 2009 року в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі на користь ОСОБА_1 коштів, передбачених ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 06.10.2008 року по 31.08.2009 року змінити, зменшивши суму стягнення з 14214 грн. до 12988 грн. 19 коп.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді