Справа № 22-а/0690/5735/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/5735/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростені (далі Пенсійний фонд) на постанову Коростенського міськрайонного суду від 1 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради (далі Управління праці), Пенсійного фонду та Коростенського відділення Державного казначейства в Житомирській області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом в якому, посилаючись на невиконання Управлінням праці та Пенсійним фондом положень Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11) в частині виплати їй грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства та надбавки до пенсії у розмірах, визначених ст. ст. 37, 39 Закону № 796-Х11, просила: визнати дії відповідачів неправомірними; стягнути з Управління праці на її користь грошову допомогу, передбачену ст. 37 Закону № 796-Х11, у розмірі 2758.80 грн. за період з 01.07.2008 року по 01.07.2009 року; стягнути з Пенсійного фонду на її користь доплату до пенсії в сумі 34232 грн. за період з 01.07.2006 року по 01.07.2009 року; зобовязати Коростенське відділення Державного казначейства в Житомирській області виділити та перерахувати ці кошти Пенсійному фонду для виплати їй.

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 01.03.2010 року позов задоволено частково: визнані неправомірними дії Управління праці щодо не нарахування та невиплати позивачці коштів в розмірі, визначеному ст. 37 Закону № 796-Х11, за період з 01.07.2008 року по 01.07.2009 року в сумі 2758.80 грн.; зобовязано Управління праці здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 коштів у розмірі, визначеному ст. 37 Закону № 796-Х11, за період з 01.07.2008 року по 01.07.2009 року в сумі 2758.80 грн.; визнані неправомірними дії Пенсійного фонду у період з 01.07.2008 року по 01.07.2009 року щодо невиплати позивачці коштів у сумі 13794 грн.; зобовязано Пенсійний фонд до нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти, передбачені ст. 39 Закону № 796-Х11, за період з 01.07.2008 року по 01.07.2009 року у сумі 13794 грн.; у решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Апелянт зазначає, що суд не врахував, що присуджені ним виплати фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду до таких не відносяться, і безпідставно стягнув кошти з Пенсійного фонду, який діяв відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та № 1 від 03.01.2002 року.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с.3), пенсіонером за віком (а.с.7), проживає в зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.8) і протягом спірного періоду отримувала від Управління праці грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 2.10 грн. та через Пенсійний фонд підвищення до пенсії у розмірі 10.50 грн. (а.с.5, 6).

Відповідно до положень ст. 37 Закону № 796-Х11 громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 39 Закону № 796-Х11 пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, підвищуються на дві мінімальні заробітні плати.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції з урахуванням положень ст.ст. 37, 39 Закону № 796-Х11, які мають пріоритетне значення відносно постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та № 1 від 03.01.2002 року, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 20-рп/2008 дійшов вірного висновку про необхідність відновлення порушених прав позивача. А відтак, доводи апелянта про неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Разом з цим, визначивши конкретний розмір заборгованості та період з 01.07.2008 року, судом не було враховано положень ст. ст. 99, 100, 105 КАС України щодо строку звернення до суду та способу захисту порушеного права. А тому, захисту підлягає порушене право позивача у межах річного строку звернення до суду шляхом зобовязання Управління праці та Пенсійного фонду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не донараховані кошти, передбачені ст. ст. 37, 39 Закону № 796-Х11, у розміні, відповідно, 40% та двох мінімальних заробітних плат щомісячно з урахуванням виплачених коштів за період з 31.07.2008 року по 01.07.2009 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, яких не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 39 Закону № 796-Х11, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України також є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

На підставі викладеного, постанова суду першої інстанції в частині визнання неправомірними дій Управління праці та Пенсійного фонду, зобовязання Управління праці та Пенсійного фонду до нарахувати та виплатити позивачці грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, доплату до пенсії за період з 01.07.2008 року по 01.07.2009 року підлягає зміні, шляхом виключення із резолютивної частини рішення визначених судом першої інстанції грошових сум у розмірі 2758.80 грн. та 13794 грн. а також уточнення періоду нарахування з 31.07.2008 року по 01.07.2009 року.

У іншій частині постанова суду не оскаржується, а тому не перевіряється апеляційною інстанцією.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростені задовольнити частково.

Постанову Коростенського міськрайонного суду від 1 березня 2010 року змінити, виключивши із резолютивної частини постанови визначені судом грошові суми в 2758 грн. 80 коп. та 13794 грн., зазначивши період нарахування з 31.07.2008 року по 01.07.2009 року.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді