Справа № 2а-6325/11/1370
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Київ К/9991/36181/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Ланченко Л.В., Рибченка А.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012

у справі № 2а-6325/11/1370 Львівського окружного адміністративного суду

за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства «Укрметалцентр»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова

про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 04.10.2010 № /1/6, яким позивачеві визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 25000,00 грн. (основний платіж) та штрафні (фінансові) санкції - 7500,00 грн.

У касаційній скарзі ДПІ у Шевченківському районі м. Львова, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її залишити без задоволення як необґрунтовану.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ДПІ у Шевченківському районі м. Львова проведена документальна невиїзна перевірка ПВКП «Укрметалцентр» щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ «Макра плюс» у липні 2010 року, за підсумками якої складено акт від 22.09.2010 № 1389/432/15-2/31442184.

На підставі цього акта контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 04.10.2010 № /0/22849, яким позивачеві визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 25000,00 грн. (основний платіж) та штрафні (фінансові) санкції - 7500,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження це податкове повідомлення-рішення залишено без змін та з метою доведення строків узгодження податкового зобов'язання прийнято податкове повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір.

Фактичною підставою для визначення ПВКП «Укрметалцентр» податкових зобов'язань з ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 22.09.2010, про порушення підприємством підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір; далі - Закон № 168/97-ВР) (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України), що призвело до завищення податкового кредиту на 25000,00 грн. за липень 2010 року та відповідно до заниження податкових зобов'язань з ПДВ на 25000,00 грн. у цей же звітний податковий період.

За висновком ДПІ порушення полягало у незаконному формуванні позивачем податкового кредиту на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Макра плюс» на поставку металопродукції у межах договору купівлі-продажу від 07.07.2010 № 07/07, оскільки згідно результатів перевірки вказаного контрагента встановлено, що угоди, вчинені ним, є нікчемними з огляду на встановлені за результатами перевірок такі обставини, як: у ТОВ «Марка плюс» матеріально-технічні та трудові ресурси відсутні; за місцезнаходженням зазначена юридична особа відсутня; до податкового органу не звітує, - а відтак відсутні підстави вважати, що позивач фактично отримав товар від ТОВ «Макра плюс».

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону № 168/97-ВР платник податку (покупець) має право включити сплачені ним у ціні придбаних товарів (послуг) суми податку до податкового кредиту за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цієї ж статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

При цьому законодавець, безумовно, презумує реальність операцій з поставки товарів (послуг) як об'єкту оподаткування, а відтак і підстави для збільшення податкового кредиту в податковому обліку.

На підставі приєднаних до матеріалів справи доказів, а саме: копій накладних та податкових накладних; платіжних доручень; реєстру отриманих та виданих податкових накладних за липень 2010 року; договору-заявки про надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів від 04.08.2010; рахунку від 09.08.2010 № 92, акту прийняття виконаних робіт згідно з договором перевезення вантажів від 04.08.2010; заявки на перевезення вантажу від 10.08.2010, рахунку-фактури від 10.08.2010, акту здачі-прийняття робіт від 17.08.2010, - суди попередніх інстанцій встановили факт поставки позивачу товару (металопродукція) ТОВ «Макра плюс».

Доводи ДПІ про нікчемність цивільно-правових угод з участю ТОВ «Макра плюс» судами попередніх інстанцій правомірно не прийнято до уваги, оскільки недекларування чи несплата платником податків податкових зобов'язань не є безумовним свідченням фіктивності укладених ним правочинів чи наявності у сторін господарської операції з його участю такої мети, як порушення суспільного інтересу у сфері оподаткування.

Всупереч нормі частини другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, якою обов'язок доказування правомірності рішення (дії, бездіяльності) суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову, покладається на останнього, ДПІ не надано доказів, які б безумовно спростовували достовірність документів бухгалтерського та податкового обліку, на підставі яких позивач задекларував податковий кредит за липень 2010 року.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що невиконання контрагентом податкових обов'язків не може бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, який ці дані задекларував, оскільки відповідно до положень пункту 1.3 ст. 1, пункту 10.2 ст. 10 Закону № 168/97-ВР дає підстави стверджувати, що платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність цих висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписЛ.В. Ланченко
підписА.О. Рибченко