Справа № 803/2070/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Справа № 876/14088/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2013 року по справі за позовом приватного підприємства «Пересувна механізована колона № 19» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

приватне підприємство «Пересувна механізована колона № 19» звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення відповідача форми «Р» від 26.07.2013 року № НОМЕР_1.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2013 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 26.07.2013 року № НОМЕР_1.

Не погодившись з таким рішенням суджу першої інстанції Луцька обєднана державна податкова інспекція оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що Луцькою ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ПП «Пересувна механізована колона №19» (акт від 25.07.13 року) та встановлено заниження податку на додану вартість на суму 250 668 грн. (за жовтень 2012 року в сумі - 2 574 грн., за листопад 2012р. в сумі - 127 654 грн., за грудень 2012р. в сумі - 120 440 грн.), оскільки позивачем зайво включено суми ПДВ до складу податкового кредиту за дані періоди по податкових накладних, які були відсутні на підприємстві та станом на 25.07.13 р. (на момент завершення перевірки) не були надані до перевірки.

Судом зроблено висновок, що ним для встановлення факту наявності податкових накладних допитано головного бухгалтера підприємства, яка і повідомила про наявність на момент перевірки необхідних податкових накладних, а підписання акту - перевірки без зауважень пояснила, що керівництвом підприємства було прийнято рішення не вступати в конфлікт із Луцькою ОДПІ. Суд обґрунтувавши свій висновок про скасування податкового повідомлення - рішення саме свідченням головного бухгалтера та взявши до уваги не підтверджені відповідними доказами, як того вимагають норми чинного законодавства, його пояснення про бажання не вступати підприємством в конфлікт із відповідачем, тим самим обгрунтувавши підписання без зауважень акту перевірки та твердження, що первинні, бухгалтерські та інші документи надані під час перевірки в повному обємі, а додаткових документів, які б свідчили про діяльність підприємства (спростовують викладені в акті перевірки факти) за період, що перевірявся відсутні, на підставі наведеного судом грубо порушено норми ст.44 Податкового кодексу України.

Вимогами до п.44.1, 44.6 ст.44 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів.

Також апелянт вважає, що судом не взято до уваги і те, що саме директором приватного підприємства «Пересувна механізована колона №19» - ОСОБА_1 підписано без зауважень даний акт перевірки, із зазначенням про відсутність додаткових документів на підприємстві, ніж ті які зазначені в акті перевірки. Будь-яких зауважень щодо того, що перевіряючими не беруться до уваги податкові накладні які є (з печатками та підписами) не було. Також, на момент звернення до суду донарахована сума податкового зобовязання з ПДВ за спірним податковим повідомленням - рішенням була сплачена приватним підприємством «Пересувна механізована колона №19», що додатково свідчить про не заперечення позивачем висновків акту перевірки податкового органу щодо збільшено суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 313 335 грн.

Однак, судом критично сприйнято свідчення ОСОБА_2, який ствердив про відсутність на момент проведення перевірки податкових накладних, що і стало підставою для висновків про завищення позивачем сум податкового кредиту за жовтень - листопад 2012 року, оскільки на думку суду, якщо при перевірці було підтверджено правомірність формування валових витрат, в тому числі по господарських операціях з підприємством «Волиньавтомотосервіс» оформлених виключно податковими накладними, які були єдиною підставою, як для формування показників по валових витратах, так і по податковому кредиту (оскільки договори не укладались, а поставка здійснювалась за податковими накладними), то не логічним є не пітвердження сум податкового кредиту по тих же операціях.

Згідно з нормами податкового законодавства (ст.ст.138, 198 ПК України) дані бухгалтерського і податкового обліку платника податків повинні підтверджувати первинними документами (податковий кредит - податковою накладною, документами про оплату та/або отримання послуг, валові витрати - розрахунковими і платіжними документами).

У відповідності до статей 8-9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995р. за № 168/704 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Таким чином, господарські відносини між підприємствами повинні оформлятися відповідними первинними документами, які підтверджують їх вчинення, що є підставою для відображення їх змісту у бухгалтерському обліку платника.

Згідно п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог»]

Враховуючи вище наведене, Луцька ОДПІ Головного управління Міндоходів у Волинській області вважає винесене податкове повідомлення-рішення № від 26.07.13 р. законним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, а том упросить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що службовими особами Луцької ОДПІ 25.07.2013 року проведено планову виїзну перевірку ПП «ПМК № 19» з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки складено акт від 25.07.2013 року, яким встановлено порушення підприємством п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого ПП «ПМК №19» занижено податок на додану вартість на загальну суму 250 668,00 грн., в т. ч. за жовтень 2012 року в сумі 2574,00 грн., за листопад 2012 року в сумі 127 654,00 грн., за грудень 2012 року в сумі 120 440,00 грн. На підставі акту перевірки від 25.07.2013 року Луцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.07.2013 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 313 335,00 грн., у тому числі за основним платежем 250 668,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 52 667,00 грн. В ході проведення перевірки встановлено, що ПП «ПМК №19» у жовтні 2012 року до податкового кредиту включено податок у сумі 2 574,00 грн., у листопаді 2012 року в сумі 127 654,00 грн., у грудні 2012 року в сумі 120440,00 грн. у зв'язку з придбанням товарів у підприємства «Волиньавтомотосервіс» не підтверджених податковими накладними, чим занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 250 668 грн.

Також встановлено, що 20.11.2012 р. ПП «ПМК №19» подано до Луцької ОДПІ декларацію по податку на додану вартість за № НОМЕР_2, згідно якої в жовтні 2012 р. до податкового кредиту включено податок в сумі 2574 грн. по податковій накладній від 04.10.2012 р. № 6015, виданій підприємством «Волиньавтомотосервіс». В той же час у розрахунку коригування податкового кредиту (додаток № 1 до декларації) ПП «ПМК № 19» вищезазначену податкову накладну знято з податкового кредиту на підставі розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної за №13 від 31.10.2012 року, виданої «Волиньавтомотосервіс».

Підприємством самостійно знято з податкового кредиту суму 2574 грн. по податковій накладній від 04.10.2012 року № 6015, податковими інспекторами Луцької ОДПІ у акті перевірки від 25.07.2013 року зазначено, що позивачем неправомірно включено суму ПДВ 2574 грн. до податкового кредиту, оскільки дана сума не підтверджена первинними документами. Луцька ОДПІ вважає, що даний факт є порушенням п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого ПП «ПМК № 19» донараховано 2574 грн. податку на додану вартість за жовтень 2012 року.

Судом встановлено, що ПП «ПМК №19» до Луцької ОДПІ 20.12.2012 р. за № НОМЕР_3 подано декларацію по податку на додану вартість, згідно якої в листопаді 2012 р. до податкового кредиту включено податок в сумі 127654 грн. У реєстрі отриманих податкових накладних у зв'язку з придбанням товарів у підприємства «Волиньавтомотосервіс» за листопад 2012 р. зроблено запис № 85, податкова накладна № 7593 від 20.11.2012 р., обсяг придбання товарів становить 300000 грн., сума ПДВ 50000 грн., запис № 25, податкова накладна № 7276 від 06.11.2012 р., обсяг придбання товарів становить 255334,86 грн., сума ПДВ- 42555,81грн., запис № 31, податкова накладна № 7422 від 07.11.2012 р., обсяг придбання товарів становить 210585грн., сума ПДВ - 35097,5 грн. Факт отримання товарів по вищевказаних податкових накладних підтверджується також прихідною накладною ПМ-0001082 від 06.11.12 на суму 255334,86 грн., прихідною накладною ПМ-0001085 від 06.11.12 на суму 210585 грн., прихідною накладною ПМ-0001178 від 20.11.12 на суму 300000 грн. ПП «ПМК №19» до Луцької ОДПІ 21.01.2013 р. за № НОМЕР_4 подано декларацію по податку на додану вартість, згідно якої в грудні 2012 року до податкового кредиту включено податок в сумі 120440 грн. У реєстрі отриманих податкових накладних у зв'язку з придбанням товарів у підприємства «Волиньавтомотосервіс» за грудень 2012 р. зроблено запис № 90, податкова накладна № 7274 від 06.11.2012р., обсяг придбання товарів становить 410637,55 грн., сума ПДВ - 68439,59 грн., запис № 77, податкова накладна № 6607 від 28.12.2012 р., обсяг придбання товарів становить 312000 грн., сума ПДВ - 52000 грн. (при формуванні відповідного реєстру отриманих накладних була допущена описка, оскільки в дійсності підприємством «Волиньавтомотосервіс» видано податкову накладну № 8607 від 28.12.12 на вказану суму за реконструйований адміністративний будинок, що підтверджується відповідною довідкою, виданою ПП «Волиньавтомотосервіс»).

Факт отримання товарів згідно вказаних податкових накладних підтверджується прихідною накладною ПМ-0001083 від 06.11.12 на суму 410637,55 грн. та прихідною накладною ПМ-0001224 від 28.12.12 на суму 312 000 грн.

Згідно декларацій по податку на додану вартість за листопад-грудень 2012 року підприємство «Волиньавтомотосервіс» задекларувало у повному обсязі податкові зобов'язання з ПДВ по операціях з ПП «ПМК №19».

Відповідно до акту перевірки від 25.07.2013 року Луцькою ОДПІ позивачем не підтверджено податковими накладними податковий кредит за листопад 2012 року в сумі 127 654,00 грн., за грудень 2012 року в сумі 120 440,00 грн., оскільки станом на 25.07.2013 року підприємство не подало до перевірки оригінали вищезазначених податкових накладних.

Судом першої інстанції, допитано в якості свідка ОСОБА_3, яка повідомила суду, що при перевірці податковими інспекторами Луцької ОДПІ надала перевіряючим усі первинні документи, які стосувались формування валових витрат та податкового кредиту за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року. Свідок підтвердила, що оригінали податкових накладних від 04.10.2012 року № 6015, від 06.11.2012 року № 7274,від 06.11.2012 року № 7276, від 07.11.2012 року № 7422, від 20.11.2012 року № 7593, від 28.12.2012 року № 8607 знаходилась у відповідних папках з усіма іншими податковими накладними за відповідний період і були в наявності під час проведення перевірки. Свідок зазначила, що їй не відомо з яких причин перевіряючими не були прийняті до уваги податкові накладні, окремі пропозиції від перевіряючи надати саме ці податкові накладні не надходили, а тому про те, що їх не було враховано при проведенні перевірки, їй стало відомо лише після ознайомлення з актом перевірки. Також ОСОБА_3 пояснила, що акт було підписано нею без зауважень, оскільки керівництвом підприємства було прийнято рішення не вступати в конфлікт з Луцькою ОДПІ і заявити суми ПДВ по вищевказаних накладних до податкового кредиту у наступних періодах.

Суд вірно зазначив, що підпунктом 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ст. 9 цього Закону вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 26.07.2013 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 313 335,00 грн. є протиправним і підлягає скасуванню.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуально права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2013 року по справі № 803/2070/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.О. Большакова

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2015 року