Справа № 2а-1822
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2011-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"07" квітня 2011 р. Справа № 2а-1822

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від "13" грудня 2010 р. у справі № 2а-1822 за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просила задовольнити вимоги у зв'язку з тим, що відповідач не виконує вимоги ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_3 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 коштів, передбачених ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов'язано ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановивши її на рівні 40% від мінімальної заробітної плати зазначеної законодавством щомісячно, починаючи з 01.04.2010 року по 01.10.2010 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт зазначив, що суд не дослідив та не проаналізував Закони України про Державний бюджет на відповідні роки щодо розміру видатків для реалізації виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також не врахував, що кошти виплачувалися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №936.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивачка є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії осіб, та проживає разом з неповнолітніми дітьми на території посиленого радіоекологічного контролю (а.с.5,7). Позивачка отримує виплати згідно зі ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але у меншому розмірі, ніж визначено Законом (а.с. 6).

Відповідно до ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.91р. громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах:

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від

мінімальної заробітної плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від

мінімальної заробітної плати;

- у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - 50 процентів від

мінімальної заробітної плати.

Дія вказаної норми була зупинена Законом України Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01.01.2008 року.

У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ч. 1 ст. 37, ч. 2 ст. 39 вищевказаного Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

В послідуючому дія зазначеної статті не зупинялася.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст.ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Однак, ухвалюючи судове рішення, суд допустився помилки щодо визначення строку звернення до суду в межах визначених ст.99 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 29.10.2010 року, а тому порушене право позивача підлягає відновленню з 29.04.2010 року.

На підставі викладеного та відповідно до вимог ст.100 КАС України постанова суду в частині задоволення позовних вимог з 01.04.2010 року по 28.04.2010 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги в названій частині залишаються апеляційним судом без розгляду.

В решті вимог, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.195,197, 202,207,212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2010 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо зобов"язання провести перерахунок та виплату коштів передбачених ст. ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.04.2010 року по 28.04.2010 року.

Позовні вимоги в названій частині залишити без розгляду.

Постанову суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за період з 29.04.2010 року по 01.10.2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей АДРЕСА_1,11050

3- відповідачу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області вул.Привокзальна 5,м.Олевськ,Житомирська область,11002