Справа № 822/1412/15
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1412/15

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

07 жовтня 2015 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Боровицького О. А., суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр" до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (ділі за текстом - позивач, ТОВ "Каменяр" звернулось в суд з позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (далі за текстом - відповідач, Городоцька ОДПІ ГУДВС у Хмельницькій області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Чемеровецького відділення Городоцької ОДПІ № від 05 листопада 2014 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 200680 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 160544 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40136 грн.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 31 липня 2015 року позов задовольнив частково, а саме: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 05 листопада 2014 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Каменяр" збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 200680 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 160544 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40136 грн., в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 199472,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 159578 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 39894,50 грн.; в решті податкове повідомлення-рішення Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 05 листопада 2014 року залишено без змін.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням відповідач оскаржив його до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі Городоцька ОДПІ ГУДВС у Хмельницькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржене судове рішення та постановити нове - про відмову в задоволенні позову ТОВ "Каменяр" повністю. Позивач скористався правом регламентованим положеннями статті 191 КАС України та надав письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача. В своїх запереченнях (вх. №13716/15 від 07 жовтня 2015 року), позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, вказавши, що апеляційна скарга не містить жодного спростування фактів, що викладені в постанові суду першої інстанції.

У судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до частини 4 статті 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно з приписами статті 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги в межах частини 1 статті 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом з матеріалів справи, посадовими особами Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Каменяр", за результатами якої складено акт "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Каменяр", з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року" № 8/22/22778415 від 19 січня 2015 року (далі за текстом - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення пункту 138.2, підпункту 138.8.1 пункту 138.1 статті 138, підпунктів 139.1.5, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 146.12 статті 146 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 160544 грн., в тому числі за третій квартал 2012 року в сумі 13457 грн., за 2013 рік в сумі 147087 грн.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 05 листопада 2014 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 200680 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 160544 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40136 грн.

Незгода позивача із зазначеним податковим повідомленням-рішенням слугувала зверненню з цим позовом до суду.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком Хмельницького окружного адміністративного суду про незаконність вказаного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 200680 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 160544 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40136 грн., в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 199472,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 159578 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 39894,50 грн. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 138.2, підпункту 138.8.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як випливає з матеріалів справи, у перевіряємому періоді ТОВ "Каменяр" який виступає в ролі замовника і орендаря та ТОВ "Агрос-Нафта" який виступає в ролі виконавця і орендодавця, укладено такі договори: договір про надання послуг № 10-07-12 від 10 липня 2012 року, згідно якого замовник бере на себе зобов'язання надати послуги мобільним грохотом; договір оренди № 10-05-13/ОР від 01 травня 2013 року, згідно якого орендар бере в оренду автомобіль М А З 5334 (паливозаправник).

Для перевірки надані самі договори про надання послуг та оренди, платіжні доручення про оплату послуг та оренди, акти здачі-прийняття робіт, акт приймання-передачі в оренду паливозаправника.

За договором надання послуг мобільним грохотом позивач провів передоплату згідно платіжних доручень в сумі 845000 грн., але в послідуючому протягом 2012-2013 років ТОВ "Агрос-Нафта" повернула позивачу 737000 грн., проведеної позивачем передоплати за надання послуг мобільним грохотом.

Різниця передоплати в сумі 108000 грн., яка як зазначено в акті перевірки залишилася на рахунках ТОВ "Агрос-Нафта" в якості оплати за послуги мобільного грохоту також повернута позивачем ТОВ "Агрос-Нафта", що підтверджується копією картки рахунку 631 за період з 01.06.2012 року по 31.12.2013 року. Рух коштів по вказаному рахунку підтверджується копіями фінансових документів доданих до матеріалів справи.

Позивач в зв'язку із відсутністю власного виробництва у вересні 2012 року передав, мобільний грохот в суборенду ПП "Бастєт", що підтверджується копіями відповідних первинних документів, доданих до матеріалів справи.

Автомобіль МАЗ 5334 (паливозаправник), використовувався позивачем для заправлення техніки безпосередньо в кар'єрах.

Право на віднесення до складу витрат коштів, оплачених позивачем ТОВ "Агрос-Нафта" за оренду паливозаправника не залежить від дати постановлення вказаного транспортного засобу ТОВ "Агрос-Нафта" в органах УМВС України на облік. Позивач проводив оплату оренди автомобіля з дати укладення договору оренди і вправі був відносити затрачені кошти до своїх витрат.

Відповідачем не надано доказів того, що орендований паливозаправник не використовувався позивачем для власної господарської діяльності.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при проведенні перевірки дійшов протиправного висновку відносно того, що позивач неправомірно відніс до складу витрат з податку на прибуток підприємств суми коштів оплачених ТОВ "Агрос-Нафта" за договором про надання послуг № 10-07-12 від 10 липня 2012 року, та договором оренди № 10-05-13/ОР від 01 травня 2013 року.

Позивач-ТОВ "Каменяр" який виступає в ролі замовника послуг з ремонту техніки у вересні 2012 року, надав акти на технічне обслуговування, за виклик, роботу спеціаліста та запчастини та видаткові накладні на загальну вартість робіт в сумі 45898,01 грн.

Роботи по ремонту та встановлення при проведенні ремонту запчастин проводило ТОВ "Констракшн машинері".

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, які знайшли своє відображення в спірній постанові, що недоліки в оформленні таких первинних документів як акти на технічне обслуговування не можуть слугувати підставою для висновку про неправомірність понесених витрат до складу витрат з податку на прибуток підприємств.

Право на віднесення до складу витрат коштів, оплачених позивачем ТОВ "Констракшн машинері" за проведений ремонт техніки 02 жовтня 2012 року, не залежить від дати отримання такої техніки за видатковими накладними від ТОВ "Укіо банк лізинг" 04 жовтня 2012 року та введенням в експлуатацію 05 жовтня 2012 року.

Нормами Податкового кодексу України законодавчо не заборонено проведення ремонту техніки яка має бути отримана підприємством за лізингом до дати її отримання, якщо сторони договору лізингу домовилися про такі дії.

Відповідачем не надано доказів того, що техніка яка підлягала ремонту і отримана позивачем за договором лізингу після проведеного ремонту не використовувалася в послідуючому позивачем для власної господарської діяльності.

Отже, відповідач при проведенні перевірки дійшов протиправного висновку відносно того, що позивач неправомірно відніс до складу витрат з податку на прибуток підприємств суми коштів оплачених ним ТОВ "Констракшн машинері" за актами на технічне обслуговування.

Позивач-ТОВ "Каменяр" який виступає в ролі замовника послуг з ремонту техніки у вересні 2012 року, надав акти виконаних робіт, списання запчастин та експлуатації матеріалів, видаткову накладну на отримання двигуна С 9 і ключа запалювання на загальну вартість робіт та отриманих запчастин в сумі 21820,62 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 3636,77 грн.

Ремонт та встановлення запчастин ТОВ "Цеппелін Україна" проведено 14 вересня 2012 року. Згідно актів приймання-передачі основних засобів, відремонтоване устаткування введено позивачем в експлуатацію з 05 жовтня 2012 року.

Право на віднесення до складу витрат коштів, оплачених позивачем ТОВ "Цеппелін Україна" за проведений ремонт техніки 14 вересня 2012 року, не залежить від дати введення відремонтованої техніки в експлуатацію 05 жовтня 2012 року.

Як правильно зауважено судом першої інстанції в оскарженій постанові, жодною нормою Податкового кодексу України законодавчо не заборонено проведення ремонту техніки до дати введення її в експлуатацію.

Відповідачем не надано доказів того, що техніка яка підлягала ремонту і введена позивачем в експлуатацію після проведеного ремонту не використовувалася в послідуючому позивачем для власної господарської діяльності, відтак відповідач при проведенні перевірки дійшов протиправного висновку відносно того, що позивач неправомірно відніс до складу витрат з податку на прибуток підприємств суми коштів оплачених ним ТОВ "Цеппелін Україна" за актами виконаних робіт, списання запчастин та експлуатації матеріалів в 3 кварталі 2012 році в сумі 18184 грн.

Судом також встановлено, що ТОВ "Каменяр", яке виступає в ролі замовника послуг з перевезення техніки надані акти здачі-прийняття робіт за червень, липень, серпень 2013 року. Послуги по перевезенню техніки позивача, зокрема дробарки, навантажувача у відповідні пункти призначення надавало П П "Баумаш".

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що відсутність укладеного письмового договору про надання послуг перевезення з контрагентом, товарно-транспортних накладних, недоліки в оформленні таких первинних документів як акти здачі-прийняття робіт, зокрема в даному випадку перевезення відповідної техніки, не можуть слугувати підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених витрат до складу витрат з податку на прибуток підприємств.

Транспортування відповідного обладнання для проведення робіт та техніки іншими перевізниками на ті ж самі об'єкти не свідчить про відсутність фактичних перевезень проведених П П "Баумаш".

Більш того, як правильно зауважено судом першої інстанції за змістом акту перевірки неможливо встановити скільки одиниць ідентичної техніки необхідно було мати позивачу на тих чи інших об'єктах для здійснення господарської діяльності і яким чином вона перевозилась.

Також позивач надав накладну № АГ-0000154 від 31.07.2013 року згідно якої ТОВ "Каменяр" отримало підшипник КМВ С 3 вартістю 46000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 7666,67 грн., від ТОВ "Анвір груп".

Відсутність письмового договору купівлі-продажу вказаного підшипника, товарно-транспортних накладних або шляхових листів на перевезення, сертифікатів якості або інших документів, що засвідчують якість товару, довіреності на отримання запчастин не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених витрат до складу витрат з податку на прибуток підприємств в сумі 38333 грн., за 3 квартал 2012 року.

Судом першої інстанції встановлено, що перевезення підшипника проведено власним транспортним засобом. Відповідно до актів списання за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року на поліпшення основних фондів позивач затратив 945911,55 грн.

Згідно підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Згідно пункту 146.12 статті 146 Податкового кодексу України сума витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих або отриманих у концесію чи створених (збудованих) концесіонером у розмірі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року, відноситься платником податку до складу витрат.

Станом на 01 січня 2013 року відповідно до головної книги та оборотно-сальдової відомості по рахунку 10 "Необоротні активи" вартість основних засобів позивача становила 4572420,39 грн., тому сума витрат на ремонт та поліпшення, яка може бути віднесена до складу витрат підприємства у 2013 році складає 457242 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач неправомірно відніс до суми ліміту витрат на ремонт та поліпшення об'єктів основних засобів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року - 36439,97 грн., яка в бухгалтерському та податковому обліку віднесена позивачем на модернізацію основних фондів, тобто на збільшення первісної вартості основних засобів, щодо яких здійснювався ремонт.

Із пояснень представників позивачів судом першої інстанції встановлено, що витрати на ремонт та поліпшення об'єктів основних засобів відображені в бухгалтерському обліку, разом з тим в податковому обліку відображені такі витрати тільки в межах встановленого ліміту.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач дійшов неправомірного висновку про те, що позивач перевищив ліміт витрат на ремонт та поліпшення об'єктів основних засобів в зв'язку з чим завищив суму витрат на суму 497670 грн., що підтверджується відповідними розрахунками наданими представниками позивача, які додані до матеріалів справи.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів суду апеляційної інстанції знаходить правильним висновок Хмельницького окружного адміністративного суду про незаконність податкового повідомлення-рішення рішення № від 05 листопада 2014 року в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 199472,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 159578 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 39894,50 грн. та, у зв'язку з цим, наявність підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до статті 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

Сапальова Т.В.