Справа № 816/3431/15
Суддя: С.А. Іваненко
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/3431/15

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іваненка С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 серпня 2015 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що висновки Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області в акті перевірки № 1194/16-01-22-02-09/03338030 від 28.07.2015 щодо порушення ним вимог податкового законодавства є безпідставними. Наполягав на тому, що здійснені господарські операції у відповідності до вимог чинного законодавства повністю підтверджується наявними у позивача первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності. В зв'язку з цим, позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

В період з 18 травня 2015 року по 21 липня 2015 року податковим органом проведено планову виїзну перевірку ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт № 1194/16-01-22-02-09/03338030 від 28.07.2015 /т. І а. с. 22-70/.

Відповідно до висновків акту перевірки встановлено порушення ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго"

вимог п. 154.9 статті 154 ПК України у зв'язку з чим позивачем занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 419 067 грн.;

вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України у зв'язку з чим позивачем занижено податок на додану вартість на суму 238 311 грн.;

позивачем завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню по р. 23 декларації за січень 2013 року на суму 7 460 грн.;

вимог п. "б" п. 176 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкового розрахунку суми доходів нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку, в результаті подання з помилками податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників і сум утриманого з них податку за формою 1ДФ за період, що перевірявся, в тому числі по звітних періодах: 4 кв. 2012 р., 2-4 кв. 2014 р.;

вимог п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, пп. 168.1. п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 ПК України в результаті чого додатково визначено суму грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті платникам податків доходів за період, що перевірявся, на суму 2 739,31 грн.

Позивач не погодився з вказаними висновками та подав до податкового органу заперечення на акт перевірки № 1194/16-01-22-02-09/03338030 від 28.07.2015 /т. 1 а. с. 71-75/, які були залишені відповідачем без задоволення /т. І а. с. 76-81/.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом 12 серпня 2015 року були винесені такі податкові повідомлення рішення:

№ НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності" у розмірі 523 833 грн. 75 коп., в тому числі за основним платежем у розмірі 419 067 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 104 766,75 грн.,

№ НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість" у розмірі 357 466 грн. 50 коп., в тому числі за основним платежем у розмірі 238 311 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 119 155,50 грн.,

№ НОМЕР_3, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 7 460 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 3 730 грн. за звітний період січень 2013 року.

Позивач не погодився з вказаними рішеннями у зв'язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен аргумент заявника.

Згідно положень, вищевказаної практики Європейського Суду з прав людини, Суд оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 12.08.2015 № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності" у розмірі 523833,75 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 419 067 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 104766,75 грн., суд виходить з такого.

Згідно акту перевірки підставою для винесення оскаржуваного рішення стало встановлення податковим органом порушення позивачем вимог п. 154.9 статті 154 ПК України у зв'язку з чим позивачем занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 419 067 грн.

Перевіркою показників, відображених у р. 9 "Прибуток, звільнений від оподаткування, або збиток від діяльності, прибуток від якої звільняється від оподаткування" Податкової декларації за 2014 рік в сумі 2 238 150 грн. встановлено, що на формування даного показника мало вплив на віднесення вартості робіт (послуг) з модернізації та реконструкції об'єктів водо-, теплопостачання в рамках інвестиційної програми на 2014 рік.

Податковим органом було встановлено, що при заповнені декларації з податку на прибуток за 2014 рік в рядку 9 підприємство скористалось пільгою з податку на прибуток відповідно до п. 154.9 ст. 154 ПК України. Відповідач зауважив, що підприємством не надано під час перевірки відповідно завірених копій первинних документів, які підтверджують обсяг виконаних робіт на суму 12 934 168,66 грн. (акти приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати КБ-3, підсумкові відомості ресурсів).

З цього приводу позивач в позовній заяві зазначив, що основним напрямком діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код за КВЕД-2010 35.30), монтаж водопровідних мереж. Систем опалення та кондиціонування (код за КВЕД-2010 43.22), виробництво електроенергії (код за КВЕД-2010 35.11) /т. 1 а. с. 82/.

Відповідно до вимог статей 1, 26-1 Закону України «Про теплопостачання» для підвищення рівня надійності та забезпечення ефективної роботи систем централізованого теплопостачання щороку затверджується інвестиційна програма, яка містить зобовязання субєкта господарювання у сфері централізованого теплопостачання щодо будівництва (реконструкції, модернізації) обєктів у цій сфері, поліпшення якості послуг, з відповідними розрахунками та обґрунтуваннями, а також зазначенням джерел фінансування та графіка виконання.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 653 від 28.11.2014 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» схвалено інвестиційну програму на 2014 рік в обсязі 20 690,71 тис. грн. /т. 1 а. с. 83/.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.7. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Наказом Міністерства статистики України № 352 від 29.12.1995 «Про затвердження типових форм первинного обліку» затверджені типові форми первинної облікової документації з обліку основних засобів і введені у дію з 1 січня 1996 року:

03-1 "Акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів"

03-2 "Акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів"

На підтвердження виконання затвердженої інвестиційної програми на 2014 рік на суму 12 934 168,66 грн. позивачем надані фінансовий план використання коштів для виконання інвестиційної програми на 2014 рік, акти приймання здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів, накази про перебачу на баланс вартість витрат по реконструкції об'єктів, акти приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, звіт щодо виконання інвестиційної програми ліцензіатами у сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 /т. 1 а. с. 84-276, т. 2 а. с. 1-158/.

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Згідно з п. 30.6 ПК України суми податку та збору, не сплачені суб'єктом господарювання до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг, обліковуються таким суб'єктом - платником податків. Облік зазначених коштів ведеться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб'єктом господарювання до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1233, що є обов'язковим для виконання суб'єктами господарювання, які відповідно до Кодексу не сплачують податки та збори до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг.

Так, позивачем 06.02.2015 до ДПІ у м. Полтаві подано Звіт про суми податкових пільг, в якому, серед інших зазначена сума податкової пільги в розмірі 2 328150 грн. за кодом 11020290 з прибутку, що звільняється від оподаткування субєктів господарювання теплопостачання в межах витрат, передбачених інвестиційними програмами на капітальні інвестиції в будівництво (реконструкцію, модернізацію) обєктів теплопостачання /т. 1 а. с. 94-98/.

Податковим органом в акті перевірки зазначено, що позивачем при здійсненні розрахунку прибутку, який звільняється від оподаткування (відповідно додатку ПЗ), не відображено в додатку ПЗ по рядку А1 значення доходів, які не оподатковуються на підставі пільги по ст. 154.9 ПК України, а рядок А2 "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), яка відноситься до діяльності, заповнено із значенням (-) "мінус". Отже, на думку податкового органу, по р. 9 Декларації за 2014 рік підприємством відображено суму 2 328 150 грн. (12 934 168,66 грн. х 18%), що є порушенням порядку заповнення рядка 9 Декларації. Тому, податковий орган дійшов висновку, що рядок А1 Додатку ПЗ декларації за 2014 рік залишився не заповненим.

Відповідно до пункту 154.8 статті 154 Кодексу, звільняється від оподаткування прибуток підприємств паливно-енергетичного комплексу в межах фактичних витрат, що не перевищують загальну річну суму:

передбачених інвестиційними програмами, схваленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на капітальні вкладення з будівництва (реконструкції, модернізації) міждержавних, магістральних та розподільчих (локальних) електричних мереж, електричних станцій, теплоелектроцентралей, магістральних газопроводів, газорозподільних мереж, підземних сховищ газу та встановлення лічильників газу населенню, у тому числі сум, спрямованих на повернення кредитів, які використані для фінансування вищезазначених цілей;

передбачених проектами, фінансування яких здійснюється за рахунок суб'єктів природних монополій, виробників електричної та/або теплової енергії відповідно до рішень Кабінету Міністрів України;

витрат у межах інвестиційної складової, затвердженої національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, необхідної для повернення кредитів, інвестицій, погашення облігацій (боргових цінних паперів), випущених (отриманих) енергогенеруючими компаніями, з метою фінансування капітальних вкладень з будівництва (реконструкції, модернізації) обладнання електричних станцій і теплоелектроцентралей, відповідно до плану будівництва (реконструкції, модернізації), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 154.9 статті 154 Кодексу, звільняється від оподаткування прибуток суб'єктів господарювання водо-, теплопостачання та водовідведення в межах витрат, передбачених інвестиційними програмами, погодженими органом місцевого самоврядування (в межах його компетенції) та схваленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (для суб'єктів, регулювання діяльності яких здійснює така комісія), на капітальні інвестиції в будівництво (реконструкцію, модернізацію) об'єктів водо-, теплопостачання та водовідведення, та/або сум, спрямованих на повернення кредитів, які використані для фінансування зазначених цілей.

Поряд з цим пунктом 152.11 статті 152 Кодексу визначено, що платники податку, дохід (прибуток) яких повністю та/або частково звільнено від оподаткуванням цим податком, а також ті, що провадять діяльність, яка підлягає патентуванню, ведуть окремий облік доходу (прибутку), який звільняється від оподаткування відповідно до Кодексу, або доходу, отриманого від діяльності, що підлягає патентуванню. При цьому:

до складу витрат таких платників податку, пов'язаних з отриманням доходу (прибутку), що не звільняється від оподаткування, не включаються витрати, пов'язані з отриманням такого звільненого доходу (прибутку);

сума амортизаційних відрахувань, нарахованих на основні засоби, що використовуються для отримання такого звільненого доходу (прибутку), не враховується у витратах, пов'язаних з отриманням доходу (прибутку), що не звільняється від оподаткування.

У разі якщо основні засоби використовуються для отримання звільненого доходу (прибутку) та інших доходів (прибутків), які підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом на загальних підставах, витрати платника податку підлягають збільшенню на частку загальної суми нарахованих амортизаційних відрахувань, яка так відноситься до загальної суми нарахованих амортизаційних відрахувань звітного періоду, як сума доходів (прибутків), що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом на загальних підставах, відноситься до загальної суми доходів (прибутків) з урахуванням звільнених. Аналогічно відбувається розподіл витрат, що одночасно пов'язані як з діяльністю, дохід (прибуток) від провадження якої звільняється від оподаткування, так і з іншою діяльністю.

Законом, який набув чинності 03.08.2014, вилучено абзац девятий пункту 152.11 статті 152 Кодексу стосовно не розповсюдження положення цього пункту в частині ведення окремого обліку на платників податку, прибуток яких звільняється від оподаткування відповідно до пунктів 154.8 і 154.9 статті 154 Кодексу.

Пункти 154.8 і 154.9 статті 154 Кодексу передбачають розрахунок та облік прибутку, що звільняється від оподаткування, в межах фактичних витрат, що не перевищують загальну річну суму, визначених інвестиційними програмами. Ведення окремого обліку доходу (прибутку) та витрат, повязаних з отриманням такого доходу (прибутку) з метою застосування пунктів 154.8 та 154.9 статті 154 Кодексу, відповідно до пункту 152.11 статті 152 Кодексу не передбачається.

Сума прибутку, що звільняється від оподаткування, відповідно до пунктів 154.8 і 154.9 статті 154 Кодексу відображається у додатку ПЗ до Декларації. У рядку 09 таблиці 1 додатка ПЗ до Декларації платники, що користуються пільгами згідно з пунктами 154.8 та 154.9 статті 154 Кодексу, зазначають суму прибутку, звільненого від оподаткування, а у рядках А1, А2, А3 цієї таблиці здійснюють прокреслення.

Відповідно до Звіту щодо виконання інвестиційної програми ліцензіатами у сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. в межах сум, вивільнених з-під оподаткування згідно п.154.9 ст. 154 ПК України, вказана програма фактично виконана на суму 12 934 168,66 грн.

Наведене свідчить, що прибуток підприємства в межах фактичних витрат, понесених підприємством на реконструкцію котелень та теплових мереж, на виконання інвестиційної програми в сумі 12 934 168,66 грн. вивільнений з-під оподаткування. А отже податкові зобовязання з суми цього прибутку не виникають, оскільки витрати на виконання інвестиційної програми не перевищили затвердженої суми цієї програми.

Разом із цим позивач зауважив, що останнім допущено арифметична некоректність відображення суми використаних коштів за інвестиційною програмою в рядку 09 декларації та Додатку ПЗ при подачі податкової декларації з податку на прибуток підприємств та складанні Додатку ПЗ до цієї декларації за 2014 рік. Зокрема, сума прибутку підприємства «Полтаватеплоенерго», що підлягає звільненню від оподаткування складає 12 934 168,66 грн. Проте підприємством до Розрахунку прибутку, що звільняється від оподаткування (Додаток ПЗ до декларації) включено не всю суму прибутку, що звільняється від оподаткування на підставі п. 154.9 ПК України, а лише 18 % від цієї суми (вартість виконаних робіт помножена на ставку податку на прибуток). Тому за результатами перевірки сума прибутку, що підлягає звільненню від оподаткування мала бути змінена з 2 328 150 на 12 934 168,66 грн.

Суд також, зазначає, що Наказом Державної фіскальної служби України № 325 від 30.04.2015 затверджено узагальнюючу податкову консультацію щодо обліку прибутку, звільненого від оподаткування відповідно до вимог пунктів 154.8, 154.9 статті 154 Податкового кодексу України. Згідно цієї консультації податковим органом розяснено, що сума прибутку, що звільняється від оподаткування, відповідно до пунктів 154.8 і 154.9 статті 154 Кодексу відображається у додатку ПЗ до Декларації. У рядку 09 таблиці 1 додатка ПЗ до Декларації платники, що користуються пільгами згідно з пунктами 154.8 та 154.9 статті 154 Кодексу, зазначають суму прибутку, звільненого від оподаткування, а у рядках А1, А2, АЗ цієї таблиці здійснюють прокреслення.

За таких обставин висновки податкового органу, викладені в акті перевірки суперечать нормам наведеним вище, а тому податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.08.2015, за яким визначено суму грошового зобовязання по податку на прибуток підприємств за основним платежем в сумі 419 067,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 104 766,75 грн., є протиправним і підлягає скасуванню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 12.08.2015 № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 238311,00 та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 119155,50 грн.

Судом встановлено, що підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення стало встановлення контролюючим органом ряду порушень податкового законодавства з боку ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Так, в ході проведення перевірки виявлено заниження податкових зобов'язань за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 на суму 13583,00 грн. Матеріалами справи підтверджено, що контролюючий орган не визнав правомірності віднесення платником до складу податкового кредиту операцій з металобрухтом по взаємовідносинам МПП «СІС» та ПП «Протех», здійснених у січні-лютому 2014 року з тих підстав, що зміни до "Переліку відходів та брухту чорних металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2015 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість", яким фактично продовжено дію "Переліку відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2014 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість", набрав чинності лише 18 лютого 2014 року, а відтак ДПІ у м. Полтаві не визнано правомірним оподаткування господарських операцій позивача за січень-лютий 2014 року з МПП «СІС» та ПП «Протех» податком на додану вартість за ставкою 0%.

Відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції, що діяла з 01.01.2014) тимчасово, до 1 січня 2015 року, від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00), а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Перелік відходів та брухту чорних металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2014 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 № 15.

Слова в назві цього переліку з « 1 січня 2014 року» на « 1 січня 2015 року» змінені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 5 лютого 2014 № 43, яка набула чинності 18 лютого цього ж року, проте Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо ставок окремих податків», яким продовжено дію норми Податкового кодексу України про застосування пільг з податку на додану вартість до операцій з металобрухтом, набрав чинності з 1 січня 2014 року.

Таким чином, позивачем правомірно оподатковано операції з металобрухтом в січні та лютому 2014 року за ставкою податку на додану вартість 0% на підставі положень Податкового кодексу України.

Під час перевірки ДПІ у м. Полтаві також встановлено завищення обсягу податкового кредиту за травень 2013 року на 1967,49 грн. Зазначене порушення відповідач пов'язує з безпідставним включення до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду ПДВ від придбання будівельних послуг у ТОВ "Лео-Модус".

В ході розгляду справи судом встановлено, що 20.05.2013 між позивачем (замовник) та ТОВ "Лео-Модус" (виконавець) укладено договір підряду № 183 щодо реконструкції приміщення складу під пост технічного обслуговування автомобілів по вул. Комарова, 2 в м. Полтаві.

Відповідно до п. 2.5 Договору розрахунки з підрядником здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Підрядника в порядку 50% передоплати та 50 % після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Приймання виконаних робіт здійснюється згідно акту приймання-передачі виконаних робіт. Акт приймання-передачі виконаних робіт, підписаний сторонами, є незаперечним документом для проведення грошових розрахунків (п. 6.2, 6.3 договору).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору, підрядником виконані роботи з реконструкції приміщення складу, сторонами складено акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В, довідка про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3, розрахунки проведені між сторонами в повному обсязі на підставі виписаного рахунку, а також підрядником виписана податкова накладна № 1744 від 20.06.2013, яка отримана позивачем 20.06.2013 та включена до складу податкового кредиту з ПДВ за липень 2013 року.

Судом встановлено, що взаєморозрахунки між підприємствами проведені в повному обсязі, зауважень щодо форми і змісту складеної податкової накладної в ході проведення перевірки контролюючим органом не висловлено.

Разом із тим, відповідач ставить у вину позивачу відсутність підсумкової відомості ресурсів з розрахунком трудових затрат на момент проведення перевірки, що і стало підставою для визнання ДПІ у м. Полтаві неправомірним віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ за вищевказаною господарською операцією.

З цього приводу суд зазначає, що підсумкова відомість ресурсів не є первинним бухгалтерським документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що виключає необхідність складення, зберігання та надання до перевірки зазначеного документа.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну

територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому

числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням

та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких

активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців підприємства ТОВ «ЛЕО-модус» (т. І а.с. 101-102) серед видів діяльності контрагента наявний КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель. Наведене спростовує доводи відповідача про те, що контрагент позивача здійснює виключно охоронну діяльність.

Суд, дослідивши вищевказаний витяг, підтверджує факт перебування ТОВ «ЛЕО-модус» у стані припинення юридичної особи з 23.06.2014, проте зазначає, що припинення господарської діяльності контрагента позивача у 2014 році не вплинуло на обставини формування податкового кредиту з ПДВ позивачем у липні 2013 року.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача, що визначення відповідачем грошових зобов'язань з податку на додану вартість за операцією з ТОВ «ЛЕО-модус» є необґрунтованим та безпідставним.

Перевіркою встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 230221,00 грн. в період з січня 2013 року по лютий 2014 року внаслідок включення позивачем ПДВ з вартості паливно-мастильних матеріалів, придбаних у ТОВ «Євротрейд Україна», до складу свого податкового кредиту.

Відповідно до п. 1.1 договору № 14-01-1/13 поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 14.01.2013 (т. ІІ а.с. 161-163), укладеного між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ТОВ «Євротрейд Україна», останній зобов'язався постачати та передавати у власність покупця бензин А-76 (налив), паливо дизельне (налив), а покупець зобов'язався приймати товар та оплачувати його вартість на умовах цього договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред'явлення продавцем рахунка на оплату фактично отриманого товару або після підписання акту прийому-передачі/видаткових накладних з терміном відстрочки платежу 5 календарних днів.

За умовами п. 5.6 договору за результатами поставки партії товару, сторонами підписується відповідний акт приймання-передачі товару або видаткова накладна або товарно-транспортна накладна. Зобов'язання по складанню акту приймання-передачі товару або видаткової накладної або товарно-транспортної накладної лежить на продавцеві, якщо сторонами не домовлено інше.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що за наслідками здійснених господарських операцій контрагентом позивача складено належним чином оформлені податкові накладні (т. ІІ а.с. 172-203), які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Визнаючи неправомірним сформований за наслідками операцій з придбання у ТОВ «Євротрейд Україна» ПММ податковий кредит позивача, контролюючий орган вказав на відсутність реальності обумовлених операцій та зазначив про неможливість їх включення до складу податкового кредиту ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до підтвердження сплати податкових зобов'язань по ланцюгу постачання.

Зазначене узгоджується із правовою позицію, викладеною у постановах Верховного Суду України від 31.01.2011 у справах № 21-42а10 та № 21-47а10, та практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 22.01.09 р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»), які є джерелами права відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами та чи таке взагалі. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Маючи змогу повно та всебічно дослідити реальність операцій з придбання ПММ на підставі первинних бухгалтерських документів, що наявні на підприємстві з урахуванням специфіки господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, використання придбаних товарів у господарській діяльності підприємства, контролюючий орган обмежився вироком суду у кримінальній справі, яка не має жодного відношення до правовідносин між підприємством ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ТОВ «Євротрейд Україна».

Більше того, відповідачем під час перевірки не встановлено факту несплати ПДВ до бюджету - підприємством-постачальником, не встановлено розбіжностей у співставленні податкових зобов'язань ТОВ «Євротрейд Україна» та податкового кредиту ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у додатку 5 до декларації з ПДВ, як і не встановлено факту скасування/відсутності реєстрації контрагента платником податку на додану вартість.

Разом із тим, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що господарські правовідносини позивача з ТОВ «Євротрейд Україна» з приводу постачання ПММ належним чином оформлені видатковими накладними, перевезення товару здійснювалося із залученням транспорту контрагента та складанням відповідних товарно-транспортних накладних, оплата проведена позивачем у повному обсязі безготівковим шляхом на рахунки постачальника на підставі виписаних рахунків.

В матеріалах справи наявні докази використання придбаних ПММ у господарській діяльності платника для заправки автомобілів підприємства на власній автозаправній колонці підприємства, що відображено в обліку підприємства та первинній бухгалтерській документації.

Відтак, позивачем виконно усі, передбачені законом, умови для отримання права на формування податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання ПММ у ТОВ «Євротрейд Україна».

Належить зазначити, що висновки відповідача про завищення сум податкового кредиту з ПДВ за дослідженими вище операціями позивача з ТОВ «Євротрейд Україна» призвели до зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування за січень 2013 року в сумі 7460,00 грн та зумовили винесення податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 12.08.2015.

Разом із тим слід зазначити, що контролюючий орган протиправно ставить у вину позивачу включення до складу податкового кредиту у січні 2013 року суми ПДВ за податковою накладною № 39 від 23.01.2013 на суму ПДВ 7460,22 грн., оскільки зазначена податкова накладна отримана підприємством 25.02.2013, про що свідчить вхідний штамп на цьому документі. З урахуванням отримання податкової накладної № 39 від 23.01.2013 в лютому 2013 року, остання включена позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ у податковій декларації за лютий 2013, що підтверджується відповідною податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий та Додатком 5 до цієї декларації, а також реєстром отриманих податкових накладних за лютий 2013 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідач не надав суду належних доказів правомірності своїх дій, що стали предметом даного спору. Разом із цим, позивач довів наявність факту порушення відповідачем його прав та законних інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги за адміністративним позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 12 серпня 2015 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобовязаннями Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2015 року.

Суддя С.А. Іваненко