Справа № 22-а/0690/5959/11
Суддя: Матюшенко І. В.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/5959/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Кочетова Л.Г., Косигіної Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростені (далі Пенсійний фонд) на постанову Коростенського міськрайонного суду від 1 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду та Державного казначейства України про визнання дій неправомірними та стягнення коштів та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, посилаючись на невиконання Пенсійним фондом положень Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-Х11) в частині виплати йому надбавки до пенсії у розмірі, визначеному ст. 39 Закону № 796-Х11, просив: визнати дії Пенсійного фонду незаконними; стягнути з Пенсійного фонду на його користь доплату до пенсії в сумі 11984 грн. за період з 01.08.2007 року по 01.01.2008 року та з 01.06.2008 року по 01.01.2009 року; зобовязати Державне казначейство виділити та перерахувати необхідні кошти Пенсійному фонду.

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 01.03.2010 року позов задоволено частково: дії Пенсійного фонду визнані неправомірними; зобовязано Пенсійний фонд перерахувати та виплатити позивачу доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру відповідно до вимог ст. 39 Закону № 796-Х11 починаючи з 22.05.2008 року по 01.01.2009 року; у решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Пенсійний фонд, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Апелянт зазначає, що суд не врахував, що присуджені ним виплати фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду до таких не відносяться, і безпідставно стягнув кошти з Пенсійного фонду, який діяв відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та № 1 від 03.01.2002 року.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с.3), пенсіонером за віком (а.с.4), проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення і протягом спірного періоду отримував через Пенсійний фонд підвищення до пенсії у розмірі 10.50 грн. (а.с.6).

Згідно ст. 39 Закону № 796-Х11 пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, підвищуються на дві мінімальні заробітні плати.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції з урахуванням положень ст. 39 Закону № 796-Х11, Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів, яким статтю 39 вище вказаного закону було змінено на 2008 рік у частині визначення розміру виплат, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, яким такі положення були визнані неконституційними, дійшов вірного висновку про необхідність відновлення порушених прав позивача у межах строку звернення до суду.

Разом з цим, судом у резолютивній частині не зазначено, що спірні виплати мають бути нараховані у розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно з урахуванням раніше виплачених за вказаний період коштів. А відтак, резолютивна частина постанови (абзац третій) підлягає зміні.

Заперечення Пенсійного фонду щодо виплати ним коштів у розмірах, передбачених постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 року та № 1 від 03.01.2002 року є безпідставними, оскільки положення Закону № 796-Х11 мають пріоритетне значення над постановами уряду.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки це є бюджетні кошти, яких не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 39 Закону № 796-Х11, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України також є безпідставними, оскільки саме на територіальні управління Пенсійного фонду України, згідно Положення „Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року, покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Крім того, проблеми надання бюджетних коштів Пенсійному фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалися.

У іншій частині постанова суду не оскаржується, а тому не перевіряється апеляційною інстанцією.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Коростені задовольнити частково.

Постанову Коростенського міськрайонного суду від 1 березня 2010 року змінити, доповнивши абзац третій резолютивної частини словами : „у розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених бюджетним законодавством у спірному періоді, щомісячно з урахуванням раніше нарахованих та виплачених у вище вказаному періоді коштів.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді