Справа № 813/4934/15
Суддя: Тертичний Віталій Григорович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року № 813/4934/15

12 год. 19 хв. м.Львів, вул.Чоловського, 2

Зал судових засідань № 5

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Тертичного В.Г.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.

представників сторін:

від представника позивача - ОСОБА_1

від представника відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 червня 2015 року № 300-17/1 винесене ДПІ в Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про сплату ОСОБА_2 транспортного податку в розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 03 липня 2015 року відповідач вручив йому податкове повідомлення-рішення від 24 червня 2015 року № 300-17/1, згідно якого протягом 60 днів необхідно сплатити транспортний податок в розмірі 25000,00 грн. Вважає спірне рішення протиправним, оскільки таке вручалось після 01.07.2015 року, отже обовязок щодо сплати суми податкового зобовязання відсутній.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні до викладеного у позовній заяві, вважає, що відповідачем пропущено строк протягом якого він міг вручити платнику податку спірне податкове повідомлення-рішення (до 01.01.2015 року), просив позов задовольнити повністю. 06 жовтня 2015 року через канцелярію суду подав письмові пояснення до адміністративного позову, в яких додатково зазначив, що положення ст.267 Податкового кодексу України повинні застосовуватися до платників, які стали власниками легкових автомобілів після набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України, та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а саме починаючи з 01.01.2015 року. Власники легкових автомобілів (які в розумінні ст.267 Податкового кодексу України є платниками транспортного податку), що набули у власність обєкти оподаткування до набрання чинності Законом про податкову реформу, вже сплатили відповідний обовязковий платіж (податок) до бюджету за належні їм обєкти оподаткування. Таким чином стверджує, що поширення норм ст.267 Податкового кодексу України на осіб, які стали власниками обєктів оподаткування транспортним податком до 01.01.2015 року суперечить ст.58 Конституції України і порушує ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідач, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду, про що свідчить розписка про ознайомлення з датою наступного судового засідання, яке відбудеться 07 жовтня 2015 року. 17 вересня 2015 року за вх.№ 30531 подав письмове заперечення та просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно інформації УДАІ ГУМВС у Львівській області у громадянина ОСОБА_2 перебуває у власності легковий автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon (номерний знак НОМЕР_1) 2012 року випуску з обємом двигуна 3200 куб. см. Відповідно до ст.267 Податкового кодексу України Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 24 червня 2015 року № 300-17/1, у якому визначено податкове зобовязання по транспортному податку з фізичних осіб (код платежу 18011000) в сумі 25000,00 грн. Вважає, що посадові особи податкового органу діяли відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України з дотриманням норм Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що у власності позивача перебуває транспортний засіб автомобіль марки Mitsubishi Pajero Wagon, легковий універсал-В, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3200 куб. см., коричневого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, дата реєстрації 18 липня 2012 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 008582 (а.с.7-8).

24 червня 2015 року відповідач, керуючись нормою п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст.267 Податкового кодексу України (далі ПК України), виніс податкове повідомлення-рішення № 300-17/1, згідно якого ОСОБА_2 визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.

Згідно наявної у матеріалах справи копії корінця податкового повідомлення-рішення від 24.06.2015 року № 300-17/1, позивач отримав таке 30 червня 2015 року, що підтверджується його підписом. (а.с.20)

Позивач, не погоджуючись з правомірністю винесення даного рішення, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню рішенню суд виходить із наступного.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до п.п. 26.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

У матеріалах справи наявний лист УДАІ ГУМВС у Львівській області від 29 січня 2015 року, згідно якого на ім'я в.о.начальника ДПІ в Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області ОСОБА_3 направлено список легкових транспортних засобів зареєстрованих фізичними та юридичними особами Галицького району м.Львова, що використовувались не більше 5 років та мають обєм двигуна понад 3000 куб. см., згідно баз даних центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Львів та Пустомитівського району, станом на 21.01.2015 року, до даного переліку віднесено автомобіль позивача.

Таким чином, автомобіль марки Mitsubishi Pajero Wagon, легковий універсал-В, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3200 куб. см., коричневого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано 18 липня 2012 року згідно п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі являється платником вказаного податку. Тому, приймаючи 24.06.2015 року податкове повідомлення рішення № 300-17/1, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом.

На думку позивача, відповідач протиправно приймаючи оскаржуване податкове повідомлення рішення керувався нормами п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року (набрав чинності 01.01.2015 року), та фактично надав Закону зворотної дії у часі, оскільки об'єктом оподаткування вказано автомобіль, що придбаний і зареєстрований задовго до набрання чинності вказаним Законом.

Суд не приймає до уваги такі доводи позивача зважаючи на наступне.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Водночас відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Тому, законодавець визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. незалежно від дати придбання автомобіля. Отже, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року, а не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 року. Вказане свідчить про безпідставність доводів позивача про зворотну дію в часі норм Податкового кодексу України.

Доводи представника позивача про те, що ним при купівлі та реєстрації автомобіля сплачено усі діючі на той момент податки та загальнообов'язкові платежі до уваги не приймаються, оскільки введений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року «транспортний податок» не існував на момент придбання та реєстрації позивачем автомобіля "Mitsubishi Pajero Wagon", 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Тому зазначений Закон не змінює вид існуючого податку, а запроваджує новий, який не сплачувався і не міг сплачуватися позивачем при купівля та реєстрації транспортного засобу.

Щодо посилань позивача на те, що поширення норм ст.67 ПК України на осіб, які стали власниками обєктів оподаткування транспортним податком до 01.01.2015 року суперечить ст.58 Конституції України і порушує ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то такі до уваги не беруться із наступних мотивів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14 жовтня 2010 року прийнятому в справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів» (п. 50).

Тому, введення нового виду податку «транспортного податку» на підставі Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи, що узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

Отже, на підставі аналізу норм законодавства та оцінки фактичних обставин справи суд доходить висновку, що Державна податкова інспекція у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.06.2015 року за № 300-17/1 діяла у законний спосіб, на підставі та в межах визначених повноважень. Тому, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення у суду відсутні.

Відтак, враховуючи норми вищезазначеного законодавства та аналізуючи докази, долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що підстав для задоволення даного позову немає.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 17-19, 69-71, 151-154, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 червня 2015 року № 300-17/1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 13 жовтня 2015 року.

Суддя Тертичний В.Г.