Справа № 817/1590/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1590/15

12 жовтня 2015 р. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Гломба Ю.О. (головуючий), суддів Сало А.Б. Кравчук Т.О. , розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доОСОБА_2 Міністрів України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про зобов'язання вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради, ОСОБА_2 Міністрів України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобовязання відповідачів вжити заходів по вивільненню АДРЕСА_1 та прийняття рішень та дій про надання даного житла позивачу на знак усунення, запобігання і протидії вказаній у позові дискримінації направленій на забезпечення усунення недотримання принципу недискримінації, - окрім того відповідачу №1 спрямувати і координувати роботу відділу ДВС та Володимирецької селищної ради щодо здійснення нею позитивних дій направлених на усунення порушеного права на житло сім'ї позивача в цілому, видачі позивачу з урахуванням усіх членів сім'ї ордеру на її заселення і надання ключів від вхідних дверей.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.10.2015 закрито провадження у справі №817/1590/15 за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради, ОСОБА_2 Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині позовних вимог про зобовязання відповідачів вжити заходів по вивільненню АДРЕСА_1 та прийняття рішень та дій про надання даного житла позивачу на знак усунення, запобігання і протидії вказаній у позові дискримінації направленій на забезпечення усунення недотримання принципу недискримінації.

Позовними вимогами, що підлягають до розгляду є вимоги до ОСОБА_2 Міністрів України про спрямування і координування роботи відділу ДВС та Володимирецької селищної ради щодо здійснення нею позитивних дій направлених на усунення порушеного права на житло сім'ї позивача в цілому, видачі позивачу з урахуванням усіх членів сім'ї ордеру на її заселення і надання ключів від вхідних дверей.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач тривалий період не усуває порушене право на житло, як і не надає змоги його реалізувати, не виконуючи судові рішення національних судів, як і не виконує рішення Європейського суду, що призводить до порушення норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції та законів України. Відповідно до ухвали Володимирецького районного суду від 23.02.2009 та ухвали Вищого адміністративного України від 16.11.2011 усунення порушеного права на житло має бути з урахуванням складу сім'ї позивача, а житло повинно відповідати вимогам ст.ст.48, 50 ЖК України.

Зазначає, що дискримінація заборонена та покладено на відповідачів, окрім іншого і врахування та дотримання принципів недискримінації.

Позивач в судове засідання не прибув, подав клопотання, яким позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути без його участі (а.с.140).

Відповідач ОСОБА_2 Міністрів України позов не визнав, подав письмове заперечення, в якому просив відмовити в задоволені позову повністю. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав клопотання, яким підтримав письмове заперечення та просив справу розглянути без його участі (а.с.148).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.146).

Відповідно до ухвали суду від 02.10.2015 року розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву та заперечення, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначені в Законі України "Про запобігання та протидії дискримінації в України" № 5207-VI від 06.09.2012.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидії дискримінації в України" № 5207-VI від 06.09.2012 дискримінація це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Разом з тим, з визначення поняття дискримінація встановлено, що остання має місце лише тоді коли порушення прав відбувається з причини певної ознаки особи. Таке тлумачення у повній мірі відповідає положенням ч.2 ст. 24 Конституції України і ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практиці європейського суду з прав людини у справах про дискримінацію.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про запобігання та протидії дискримінації в України" № 5207-VI від 06.09.2012, не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:

спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;

здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;

надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;

встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;

особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Суд встановив, що в провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа №817/2664/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Міністрів України, Уповноваженого Верховної ОСОБА_4 України з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинення певних дій.

Судом досліджено матеріали вказаної справи та встановлено, що позивач просив суд визнати незаконною і протиправною бездіяльність відповідачів щодо неналежного спрямування, координації та контролю підлеглих органів, органів місцевого самоврядування, невжиття позитивних дій, не запобігання будь-яким проявам дискримінації, не здійснення заходів протидії дискримінації, що призвело до не виконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 у справі Кононова та інших проти України, щодо усунення порушеного права на житло. Зобов'язати відповідачів, спрямувавши координацію та контроль, вжити позитивних заходів направлених на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 (справа Кононов та інші проти України) та національних судів, ухвалених на його користь щодо усунення порушеного права на житло, які залишаються невиконаними.

21.05.2015 на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог у адміністративній справі №817/2664/14, що прийнята судом. З змісту вказаної заяви вбачається що позивач просив суд зобов'язати відповідачів спрямувати координацію та контроль причетних органів державної виконавчої служби, органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування, вжити позитивні дії, запобігти проявам дискримінації, здійснити заходи протидії дискримінації компетентних органів направлених на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 (справа Кононов та інші проти України) та національних судів щодо усунення порушеного права позивача на житло, шляхом прийняття рішень направлених на спонукання місцевих органів, що є у Володимирецькому районі, видати йому ордер і ключі від вхідних дверей на заселення квартири №1, що по вул. Партизанській 5 в смт. Володимирець, чи в порядку п.8 ч.2 ст.162 КАС України, прийняти іншу постанову, яка б гарантувала його сім'ї дотримання і захист права та інтересу на житло у сфері публічно правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень спрямовану на усунення дискримінації.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.05.2015 у справі №817/2664/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2015, в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 26.05.2015 у справі №817/2664/14 набрала законної сили 31.08.2015.

Вказаними судовими рішеннями встановлено відсутність допущення проявів дискримінації у вказаному випадку та відповідно порушеного права позивача, з метою захисту якого було подано позов.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відтак, висновки суду про відсутність допущення проявів дискримінації та порушеного права позивача, на знак усунення якої позивач просить зобов'язати ОСОБА_2 Міністрів України спрямувати і координувати роботу відділу ДВС та Володимирецької селищної ради не доказуються при розгляді даної справи.

Організацію, повноваження і порядок діяльності ОСОБА_2 Міністрів України визначає Закон України "Про ОСОБА_2 Міністрів України" від 27 лютого 2014 року № 794-VII.

Відповідно до ч.1 ст. 2 вказаного Закону, до основних завдань ОСОБА_2 Міністрів України належить, зокрема, спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю (п. 9).

ОСОБА_2 Міністрів України відповідальний перед Президентом України та підконтрольний і підзвітний ОСОБА_4 України у межах, передбачених статтями 85, 87 Конституції України.

Відповідно до Регламенту ОСОБА_2 Міністрів України затвердженого Постановою ОСОБА_2 Міністрів від 18.07.2007 №950, (Розділ 9) ОСОБА_2 Міністрів відповідно до Конституції та законів України спрямовує і координує діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. З цією метою ОСОБА_2 Міністрів:

- визначає стратегічні цілі, пріоритети і першочергові завдання щодо реалізації державної політики у відповідній сфері;

- визначає критерії оцінки ефективності діяльності центральних органів виконавчої влади;

- затверджує заходи, спрямовані на узгодження дій центральних органів виконавчої влади та об'єднання їх зусиль для виконання спільних завдань;

- здійснює інші заходи.

Спрямування і координація діяльності центральних органів виконавчої влади здійснюються ОСОБА_2 Міністрів шляхом видання відповідних актів та прийняття протокольних рішень з окремих питань за результатами їх обговорення на засіданні ОСОБА_2 Міністрів.

ОСОБА_2 Міністрів заслуховує на своїх засіданнях звіти (інформацію) керівників центральних органів виконавчої влади про стан справ у відповідній сфері.

В свою чергу відповідно до §83 Розділу 9 Регламенту ОСОБА_2 Міністрів України - центральні органи виконавчої влади самостійно в межах наданих їм повноважень виконують покладені на них завдання.

Позивачем не оскаржуються дії чи бездіяльність ОСОБА_2 Міністрів України щодо неналежного спрямування і координації діяльності ОСОБА_2 Міністрів України відділу ДВС та Володимирецької селищної ради.

Такі дії були предметом судового дослідження у справі 817/1893/14. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.11.2014 року у справі 817/1893/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 року в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України лише у разі порушення охоронюваних законом прав та інтересів спірні правовідносини можуть стати предметом розгляду адміністративного суду за правилами цього Кодексу. Встановлення ж обовязків на майбутнє без наявності спірних правовідносин, які можуть бути в подальшому припинені або змінені шляхом внесення відповідних змін до законів, є безпідставним, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може обмежувати волю суб'єкта владних повноважень в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 7 КАС України одним з принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів та у доведенні їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, невідповідають обставинам справи та наявним матеріалам, а відтак позов до задоволення не підлягає.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати до розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий cуддя Гломб Ю.О.

Судді Сало А.Б.

ОСОБА_5