Справа № 804/5060/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 вересня 2015 р. Справа № 804/5060/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Царікової О.В.,

секретаря судового засідання: Безрученко К.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправними дії КЕВ м. Дніпропетровська щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_3 займає разом з членами її родини на підставі ордеру № 237 від 05.05.1993 та довідки про переоформлення особового рахунку №1328 від 15.10.2003 на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1, визначені в рішенні № 650 від 10.02.2015 згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та відповідно до процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009;

- визнати протиправним та скасувати рішення КЕВ м. Дніпропетровська № 650 від 10.02.2015 щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_3 займає разом з членами її родини на підставі ордеру № 237 від 05.05.1993 та довідки про переоформлення особового рахунку № 1328 від 15.10.2003 на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_2, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та відповідно до процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009;

- зобовязати КЕВ м. Дніпропетровська, як орган приватизації вжити належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, яку ОСОБА_3 займає разом з членами її родини на умовах найму на підставі ордеру № 237 від 05.07.1993 та довідки про переоформлення особового рахунку №1328 від 15.10.2009 згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та відповідно до процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009, у відкритому військовому містечку за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 справа № 804/5060/15 прийнята до провадження судді Царікової О.В. та призначена до розгляду на 30.09.2015.

У судовому засіданні представник третьої особи -1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерства оборони України звернулася до суду із клопотанням про закриття провадження в адміністративній справі, оскільки зі змісту заявлених позовних вимог вбачається спір про право на приватизацію житла. Отже, даний спір не підсудний адміністративному суду, а повинен вирішуватися місцевим загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах відповідач діє як субєкт владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За змістом частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Суд відзначає, що законодавство не містить визначення терміна "публічно - правовий спір".

Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно - правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів полягає поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно - правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно - правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Згідно Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2.-2005 "Щодо застосування господарськими судами України положень процесуального законодавства стосовно розмежування компетенції між спеціалізованими адміністративними і господарськими судами необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" визначено, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З огляду на положення частини другої статті 17 КАС України спори, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно - правовими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Цивільним процесуальним кодексом України в статті 15 "Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ2 визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Разом з тим, положеннями ст. 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Зі змісту заявлених позивачем позовних вимог випливає, що останній фактично оскаржує рішення відповідача, як органу приватизації, про відмову у приватизації житла державного житлового фонду, у якому проживає позивач.

Отже, оскаржуваним рішенням відповідача фактично порушено житлові права позивача, а справа стосується визнання права позивача на приватизацію житла.

З урахуванням викладеного можна дійти висновку, що питання, які повязані з приватизацією квартир, в тому числі і в частині відмови уповноваженим органом провести приватизацію, виникають з житлових відносин і повинні розглядатися судами у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд відзначає, що позивач не позбавлений можливості порушити питання про визнання неправомірним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, під час вирішення справи у порядку цивільного судочинства.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться і в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014, який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Така позиція суду узгоджується із позицією суду касаційної інстанції, висловленою в ухвалі Вищого адміністративного суду від 24.09.2015 (К/800/29865/15).

Таким чином, спір у цій справі не підсудний адміністративним судам, а дана справа підсудна місцевому загальному суду в порядку Цивільного процесуального кодексу України.

Доводи представника позивача щодо того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів не беруться судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Судом також встановлено, що ухвала Новомосковського міськрайонного суду від 06.04.2015 у справі № 183/1974/15 не оскаржена позивачем до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі. За вказаних обставин сума судового збору у розмірі 73,08 грн. підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 157, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Міністерства оборони України про закриття провадження у адміністративній справі задовольнити.

Провадження в адміністративній справі № 804/5060/15 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії закрити.

Повернути ОСОБА_4 з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп., сплачені квитанцією № 0.0.370449697.1 від 08.04.2015, оригінал якої міститься в матеріалах справи № 804/5060/15.

Розяснити позивачу, що згідно ч. 3 ст. 157 КАС України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 05 жовтня 2015 року.

Суддя ОСОБА_5