Справа № 2а-5837/09/2270
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2012-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 р. Справа № 35383/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Старокостянтинівської обєднаної державної податкової інспекції Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.09.2010 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Старокостянтинівський спеціалізований карєр» до Старокостянтинівської обєднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення та його скасування,-

ВСТАНОВИЛА :

В червні 2009 року Відкрите акціонерне товариство «Старокостянтинівський спеціалізований карєр» звернулось до суду з адміністративним позовом до Старокостянтинівської обєднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення № /0 від 30 грудня 2008 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 107502 грн., основного платежу та скасувати його.

В позові Відкрите акціонерне товариство «Старокостянтинівський спеціалізований карєр» покликається на те, що відповідачем була проведена виїзна позапланова перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника за вересень 2008 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувався в період з 01.09.2008 року по 30.09.2008 року.

За результатами перевірки був складений акт про результати виїзної позапланової перевірки від 22 грудня 2008 року № 2380/233/05471885, в якому зазначено, що позивачем в порушення вимог п. п. 1.20.1, 1.20.2, п. 1.20, 1.43 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94 - ВР від 28.12.1994 року, п. 4.1 ст. 4, п. п. 7.7.1, 7.7.2, п. 7.7, п. п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, п. п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97 - ВР, п. 13 Указу Президента України № 817/98 від 23.07.1998 року «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності», п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181 - 3, було завищено заявлену суму бюджетного відшкодування в розмірі 107502 грн., на підставі здійснення операцій позивача по реалізації щебеневої продукції для ТОВ «Український граніт» по цінах нижчих за ціни, які діяли на ринку реалізації ідентичних товарів.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийнято податкове повідомлення - рішення № /0 від 30 грудня 2008 року яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 107502 грн., основного платежу.

Такий висновок відповідача внаслідок перевірки позивач вважає помилковим, тому що реалізація продукції для ТОВ «Український граніт» проводилась на підставі дилерського договору укладеному між позивачем та зазначеним підприємством згідно цін визначених спостережною радою позивача. Відповідач не зазначив у акті перевірки жодного доказу того, що позивач реалізовував продукцію за цінами нижчими за ціни, які діяли на ринку реалізації ідентичних товарів, за умов реалізації такої продукції позивачем.

Крім того зазначає, що податкове повідомлення - рішення відповідача є незаконним, так як реалізація продукції підприємства проводилась за цінами затвердженими спостережною радою позивача, на підставі дилерському договору, укладеному із ТОВ «Український граніт». Ціни реалізації продукції підприємства повністю відповідають цінам затвердженим спостережною радою позивача. Відповідач не зазначив у акті перевірки жодного доказу того, що позивач реалізовував продукцію за цінами нижчими за ціни, які діяли на ринку реалізації ідентичних товарів, за умов реалізації такої продукції позивачем.

Оскаржуваною постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.09.2010 року позовну заяву Відкритого акціонерного товариства «Старокостянтинівський спеціалізований карєр» до Старокостянтинівської обєднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення та його скасування - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що не було враховано п.4.1. ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість", а саме не досліджено базу оподаткування податком на додану вартість реалізованої щебеневої продукції ВАТ „Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" реалізованої ТОВ «Український граніт". Дана норма Закону визначає - база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами. Відповідно до ч. 3 ст.6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов"язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. В даному випадку п.4.1 ст.4 Законом України ,.Про податок на додану вартість" встановлений мінімальний поріг ціни товару за яким база оподаткування визначається за договірною ціною, який встановлений на рівні не нижче 20% від звичайної ціни, тобто якщо рівень знижки перевищує 20% то база оподаткування встановлюється на рівні звичайних цін. ВАТ ,.Старокостянтинівський спеціалізований кар"єр" реалізовує щебеневу продукцію ТОВ „Український граніт" за ціною на 40% нижчою ніж іншим покупцям, а відтак нижчим від рівня звичайних цін, тому невірно визначає базу оподаткування яка повинна бути в даному випадку на рівні звичайних цін. Посилання суду на наявність договору між даними підприємствами що дозволяють останнім встановлювати ціни за домовленістю є безпідставним, оскільки такий договір порушує ст.6 Цивільного кодексу України та п.4.1. ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість". Судом безпідставно відхиляються доводи відповідача про встановлення рівня звичайної ціни на рівні реалізації переважній кількості покупців щебеневої продукції. В даному випадку для встановлення рівня звичайної ціни в нас є лише два варіанти, це ціна реалізації переважній кількості покупців та ціна реалізації для ТОВ "Український граніт" яка на 40% нижча від попередньої ціни. Перевіряючими в даному випадку і було взято за основу ціну реалізації щебеневої продукції іншим покупцям, адже за знижкою в 40% реалізація проводилась лише ТОВ "Український граніт". Старокостянтинівською ОДПІ не доводиться в даному випадку незаконність наданої знижки для ТОВ "Український граніт", доводиться лише неправильне визначення позивачем бази оподаткування податком на додану вартість яка повинна відповідати п.4.1 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість".

Судом безпідставно не взято до уваги інформацію від покупців щебеневої продукції ВАТ „Старокостянтинівський - спеціалізований кар"єр" а саме: ТОВ «Торгівельно-будівельний сервіс «Пріоритет», ДП «Старокостянтинівський молочний завод», ДП ЗАТ «Оболонь» «Красилівськє». Хмельницькій державній сільськогосподарській станції, ТОВ «Будвест Л'ГД Ко». Хмельницькому ПВТП «Алмаз», Старокостянтинівському ЖЕК, ДП «Хмельницький облавтодор» філії Старокостянтиніської «ДРБУ-71».

Із отриманої інформації відповідачем встановлено, що в грудні 2007 та січні 2008 року зазначеними вище господарюючими суб'єктами придбання щебеню фракцій 5x10, 5x20, 10x20 здійснювалось по ціні 65,0 грн., за одну тону, фракції 20x60 по ціні 57.0 грн. за тону, 40x70 по ціні 75,0 грн. за тону, фракції 50x80 по ціні 52,0 грн. за тону, відсіву по ціні 23,0 грн. та вскриші по ціні 7,50 грн., що підтверджує рівень звичайних ринкових цін.

Вартість реалізованої щебеневої продукції для ТОВ „Український граніт" становить: щебінь фракцій 5x10, 5x20 по ціні 38,00 грн. за тонну, фракції 10x20 по ціні 35,0 грн., фракції 20x60 по ціні 30,0 грн., фракції 40x70 по піні 40.50 грн.. фракції 50x80 по ціні 27,50 грн., відсіву по ціні 8,33 грн. та вскриші по ціні 3,8 грн. Після співставлення звичайної ціни в регіоні на щебеневу продукцію, випливає, що дана продукція для ТОВ „Український граніт" реалізовувалась на рівні нижче 40% від рівня звичайних цін в регіоні що є порушенням п.4.1 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість".

Суд безпідставно в рішенні вказує що оптова ціна встановлена договорами ВАТ „Старокостянтинівський спеціалізований кар""єр" та ТОВ „Український граніт" відповідають рівню цін встановлених на ринку. Крім ТОВ „Український граніт", жодний покупець не має таких переваг як вищевказане підприємство^ Укладені договори між ВАТ „Старокостянтинівський спеціалізований кар"єр" та ТОВ „Український граніт" можуть укладатися на будь-яких вигідних умовах один для одного, проте базу оподаткування податком на додану вартість, позивач повинен розраховувати у відповідності з п.4.1 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість"'.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов Відкритого акціонерного товариства «Старокостянтинівський спеціалізований карєр»суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом згідно п. п. 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Ні у акті перевірки не зазначено, ні у судовому засіданні представник відповідача не надав жодного доказу, чи інформації про продаж щебеневої продукції на співставних умовах продажу такої продукції позивачем для ТОВ «Український граніт».

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач зареєстрований як юридична особа Старокостянтинівською районною державною адміністрацією Хмельницької області 28.09.1995 року свідоцтво про державну реєстрацію серія АОО за № 627697, перереєстрований 02.03.2007 року за № 5000003 та відповідно до ст. ст. 9, 14, 15 Закону України «Про систему оподаткування» є платником податків, зборів та обов'язкових платежів і зобов'язаний їх сплачувати в терміни передбачені чинним законодавством.

Позивач взятий на податковий облік у відповідача 14.07.1997 року за № 18003.

Відповідачем проведена виїзна позапланова перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника за вересень 2008 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувався в період з 01.09.2008 року по 30.09.2008 року.

За результатами перевірки був складений акт про результати виїзної позапланової перевірки від 22 грудня 2008 року № 2380/233/05471885, в якому зазначено, що позивачем в порушення вимог п. п. 1.20.1, 1.20.2, п. 1.20, 1.43 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94 -ВР від 28.12.1994 року, п. 4.1 ст. 4, п. п. 7.7.1, 7.7.2, п. 7.7, п. п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, п. п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97 - ВР, п. ІЗ Указу Президента України № 817/98 від 23.07.1998 року «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності», п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181 - 3, було завищено заявлену суму бюджетного відшкодування в розмірі 107502 грн., за серпень 2008 року на підставі здійснення операцій позивача по реалізації щебеневої продукції для ТОВ «Український граніт» по цінах нижчих за ціни, які діяли на ринку реалізації ідентичних товарів.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийнято податкове повідомлення - рішення № /0 від 30 грудня 2008 року яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 107502 гри., основного платежу у зв'язку із заниженням податкових зобов'язань з податку на додану вартість по господарських операціях з продажу продукції для ТОВ «Український граніт» по цінах нижчих за ціни, які діяли на ринку реалізації ідентичних товарів.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97 - ВР від 3 квітня 1997 року база оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)).

У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операцій з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Пунктом 1.18 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно п. п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь - якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склались на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Між позивачем - відкритим акціонерним товариством «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» с. Красносілка Старокостянтинівського району Хмельницької області та товариством з обмеженою відповідальністю «Український граніт» 01 січня 2008 року за № 01/08 - П було укладено договір поставки щебеневої продукції, яку виробляє позивач, згідно п. 3.1 якого встановлено, що ціна на товар формується постачальником на кожну партію товару і регулюється у виставлених рахунках - фактурах, які є невід'ємною частиною договору.

Також 01 січня 2008 року позивач та ТОВ «Український граніт» уклали дилерський договір за № 1 терміном до 31 грудня 2008 року, відповідно до п. 1.1 якого позивач надав партнеру (ТОВ «Український граніт») невиняткові права на поширення продукції позивача в інших державах.

Пунктом 1.3 дилерського договору передбачено, що асортимент, кількість, умови поставки, ціна продукції та інші умови визначаються договором поставки № 01/08 - П від 01 січня 2008 року.

Додатком № 3 до договору № 01/08 - П від 01 січня 2008 року передбачено та погоджено асортимент, кількість, умови поставки, ціна продукції, яку позивач зобов'язався поставити ТОВ «Український граніт» в 3 - му кварталі 2008 року.

Ціни на щебеневу продукцію позивача, визначені вказаним додатком до договору поставки повністю відповідають рівню оптових цін на продукцію на внутрішньому ринку, затверджених рішенням спостережної ради ВАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр», що підтверджується протоколом засідання спостережної ради ВАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» від 30 грудня 2007 року та наказом № 293 від 31 грудня 2007 року про встановлення оптових та роздрібних цін на щебеневу продукцію на 2008 рік.

Відповідно до п. п. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у спів ставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну.

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом згідно п. п. 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Ні у акті перевірки не зазначено, ні у судовому засіданні представник відповідача не надав жодного доказу, чи інформації про продаж щебеневої продукції на співставних умовах продажу такої продукції позивачем для ТОВ «Український граніт».

Умови продажу щебеневої продукції позивачем оптовими партіями ТОВ «Український граніт», який є дилером виробника, не можуть бути співставними до умов продажу такої продукції дилером у невеликих обсягах за роздрібними цінами.

Наведене дає суду підставу вважати, що позивач вчиняв реалізацію продукції ТОВ «Український граніт» за звичайними цінами, так як відповідачем не доведено ні у акті перевірки, ні у судовому засіданні, що ціни реалізації щебеневої продукції за перевіряємий період не відповідають рівню звичайних цін.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та повністю доведений у судовому засіданні дослідженими доказами, тому його необхідно задовольнити.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Старокостянтинівської обєднаної державної податкової інспекції Хмельницької області залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.09.2010 року у справі № 2а-5837/09 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_1