Справа № 607/3808/15-а
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 876/7759/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Рибачука А. І., Старунського Д. М.;

за участю: секретаря судового засідання - Ратушної М. І.;

позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі про визнання нечинним рішення, зобов'язання вчинення дій та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі (далі УПФ) про визнання неправомірними дій відповідача щодо обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, нарахування податку у розмірі 15%, військового збору у розмірі 1,5; зобов'язання УПФ проводити нарахування та виплату пенсії без обмежень та стягнення податків; стягнення невиплаченої пенсії, моральної шкоди розмірі 10000 грн. та судові витрати на правову допомогу адвоката на суму 10000 грн.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в м.Тернополі щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності призначеної з 01 листопада 2011 року з обмеженням 10 прожиткових мінімумів, нарахування та стягнення з пенсії податку на доходи від фізичних осіб у розмірі 15% та військового збору у розмірі 1,5 % бази оподаткування. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м.Тернополі здійснити нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності нарахованої та виплаченої з 06 червня 2013 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2014 року без обмеження розміром десять прожиткових мінімумів, без нарахування та стягнення з пенсії податку на доходи від фізичних осіб у розмірі 15% та військового збору у розмірі 1,5 % бази оподаткування. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції її оскаржили Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі та ОСОБА_1.

Останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи, а саме те, що пенсія, яка виплачується, є компенсацією у зв'язку з тим, що йому спричинена шкода, а обмеження компенсації спричиняє неможливість проводити відповідне та необхідне лікування і тому, рішення суду щодо відмови у відшкодуванні понесеної моральної шкоди суперечить вимогам матеріального права. Щодо відмови відшкодування судових витрат на правову допомогу адвоката на суму 10000 грн, то апелянт зазначає, що між ним та адвокатом Пономаренком І.А. укладено договір від 28 лютого 2015 року, оплачено гонорар в сумі 10000 грн та надано квитанцію за надання правової допомоги для обґрунтування понесених витрат.

Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не надано значення тому, що відповідно до ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Крім того, суд першої інстанції при розгляді справи не взяв до уваги ст.99,100 КАС України щодо пропущення строку звернення.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, категорія І, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 виданим 02.03.1993 р. Тернопільською обласною державною адміністрацією.

Згідно вкладки № 049101 до посвідчення НОМЕР_1, виданого 02.03.1993 року Тернопільською обласною державною адміністрацією та посвідчення НОМЕР_2 від 27.06.2006 р., вбачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років по інвалідності - інвалід II групи з числа учасника ліквідації на ЧАЕС - довічно.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Тернополі з 2006 року призначено позивачу пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як інваліду ІІ-групи, виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році, на підставі довідки, виданої Головним Управлінням МНС України в Тернопільській області № 9/6105 від 23 жовтня 2006 року.

01.01.2012 р. було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про заробітну плату від 23.10.2006 р. за № 9/6105 та уточнюючої довідки від 31.07.2012 р.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2014 року позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в місті Тернополі задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі в нарахуванні та виплаті позивачу пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі починаючи з 06 червня 2013 року нарахувати та виплати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році на підставі довідки виданої Головним Управлінням МНС України в Тернопільській області № 9/6105, від 23 жовтня 2006 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року дану постанову залишено без змін.

Таким чином, розмір пенсії позивача нарахованих та виплачених з 06 червня 2013 року обмежується 10 прожитковими мінімумами.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності призначеної з 01 листопада 2011 року з обмеженням 10 прожиткових мінімумів до 03 вересня 2014 року включно - залишити без розгляду.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі здійснити нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності нарахованої та виплаченої з 06 червня 2013 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2014 року без нарахування та стягнення з пенсії податку на доходи від фізичних осіб у розмірі 15% та військового збору у розмірі 1,5 %, колегія суддів зазначає наступне.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким внесено ряд змін до норм Податкового кодексу України (далі - Кодекс) та до норм Бюджетного кодексу України, а саме.

Відповідно ст.1 Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, До загальнодержавних податків (стаття 9 Кодексу) належить податок на доходи фізичних осіб.

Зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно норм, встановлених Податковим кодексом України, починаючи з 01 січня 2015 року, платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, податковий агент (п.п.162.1.1,162.1.3 п.162.1 ст.162 Кодексу).

Згідно п.п.163.1.1, 163.1.2 п.163.1 ст.163 Кодексу об'єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи, що визначені пунктом 162.1 статі 163 ПКУ, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Пунктом 164.1 статті 164 Кодексу передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 Кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Пунктом 167.1 статті 167 Кодексу визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата). Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

При цьому, з 1 січня 2015 року згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII розмір мінімальної заробітної плати для працездатних осіб встановлено у розмір 1 218 гривень на місяць.

Згідно пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Кодексу оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Отже, починаючи з 1 січня 2015 року, податкові агенти при виплаті пенсій у розмірі, що перевищує 3 654,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати 1 218,00 грн. х 3), зобов'язані утримати податок на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків. Якщо сума нарахування більше 12 180,00 грн (мінімальна заробітна плата 1 218,00 грн. х 10) ставка податку становитиме 15 та 20 відсотків.

Статтею 64 Бюджетного кодексу України (із змінами та доповненнями) передбачено, що податок на доходи фізичних осіб, який сплачується податковим агентом - юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) чи представництвом нерезидента - юридичної особи, зараховується до відповідного місцевого бюджету за її місцезнаходженням (розташуванням) в обсягах податку, нарахованого на доходи, що сплачуються фізичній особі.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 37.07.2014 року №1621 та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів, щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71 тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5% від об'єкта оподаткування, визначеного ст. 163 цього Кодексу.

Отже, з 01.01.2015 року органи Пенсійного фонду України визначені податковими агентами при нарахуванні та виплаті пенсії. Положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсії набрали чинності 01.01.2015, і не визнані такими, що не відповідають Конституції України, тому у Відповідача відсутні правові підстави не застосовувати норму закону, яка є чинною та такою, що не визнана не конституційною.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає дії відповідача при утриманні з пенсії позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору правомірними.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі здійснити нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності нарахованої та виплаченої з 06 червня 2013 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2014 року без обмеження розміром десять прожиткових мінімумів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з вимогами п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, Управлінням Пенсійного фонду України в м.Тернополі з 2006 року призначено позивачу пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як інваліду ІІ-групи, виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році.

Таким чином, колегія суддів вважає, що діями відповідача щодо обмеження розміру пенсії 10 прожитковими мінімумами, порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом визнання таких дій неправомірними та зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату призначеної позивачу пенсії без обмеження 10 прожиткових мінімумів починаючи з 4 вересня 2014 року з урахуванням виплачених сум.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди на думку суду апеляційної інстанції слід відмовити зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Разом з тим, позивачем заявлено до відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, котрі беруть участь у справі.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані відповідні докази, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні розміру компенсації суд має врахувати (а сторони мають довести) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду має бути надано, як доказ, докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, із зазначенням вартості наданої правової допомоги, адресований клієнту.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Приписами ч.3 наведеної норми передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стаття 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачає, що у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Аналізуючи вищенаведене законодавство, колегія суддів зазначає, що для підтвердження понесених витрат на правову допомогу надаються: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, копії свідоцтва адвоката, або оригіналу ордера адвоката, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Крім того подаються звіти, калькуляції, акти приймання-передачі, рахунки і т.п.

Однак, позивачем не надано суду розрахунок понесених витрат на правову допомогу у відповідності до вищенаведеного для можливості встановлення його граничного розміру , а відтак витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн., відшкодуванню не підлягають.

Також, колегія суддів вважає зазначити, що твердження апелянта щодо розрахунку вартості надання правової допомоги використовуючи граничний розмір відшкодування відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в сумі 487,20 грн, не береться до уваги, адже дані розрахунки зазначені без жодного підтвердження та обґрунтування співрозмірності витрат з наданими послугами правової допомоги.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування судом апеляційної інстанції постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі підлягає частковому задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі - задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 в справі № 607/3808/15а - скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову в цій частині позовних вимог, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання нечинним рішення, зобов'язання вчинення дій та стягнення коштів частково задовольнити, а частково - залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання нечинним рішення, зобов'язання вчинення дій та стягнення коштів - залишити без розгляду в частині позовних вимог про визнання нечинним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, яким розмір пенсії обмежено десятьма прожитковими мінімумами, та стягнення невиплаченої внаслідок такого обмеження суми пенсії за період до 03 вересня 2014 року включно.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання нечинним рішення, зобов'язання вчинення дій та стягнення коштів в частині позовних вимог про визнання нечинним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, яким розмір пенсії обмежено десятьма прожитковими мінімумами, та стягнення невиплаченої внаслідок такого обмеження суми пенсії за період з 04 вересня 2014 року - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами починаючи з 04 вересня 2014 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотримані внаслідок обмеження десятьма прожитковими мінімумами суми пенсії.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання нечинним рішення, зобов'язання вчинення дій та стягнення коштів в частині позовних вимог щодо стягнення з пенсії податку в розмірі 15 % та військового збору в розмір 1,5 % - відмовити.

В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 в справі № 607/3808/15а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. І. Богаченко

Судді: А. І. Рибачук

Д. М. Старунський