Справа № 466/2691/14-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 р. Справа № 876/10781/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 13.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третьої особи ЛМКП «Львівтеплоенерго» про визнання дій неправомірними та скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 28.04.2014 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Личаківського ВДВС Львівського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 07.02.2013 р. про відкриття виконавчого провадження №36326321.

Обґрунтовує подані вимоги тим, що ним сплачений борг в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» за постачання теплової енергії на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.02.2004 року в сумі 759,54 грн. Незважаючи на закінчення виконавчого провадження державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського міського управління юстиції 07.02.2013 року відкрито виконавче провадження на виконання зазначеного рішення суду проводяться дії пов'язані з повторного примусового стягнення коштів.

Звернувшись до начальника Личаківського ВДВС Львівського міського управління юстиції щодо неправомірності дій з приводу повторного виконання рішення суду від 27.02.2004 року жодної відповіді на дане звернення не отримав.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.10.2014 року визнано неправомірними дії начальника Личаківського ВДВС Львівського міського управління юстиції та державного виконавця вказаного відділу. Одночасно визнано незаконною постанову від 07.02.2013 р. про відкриття виконавчого провадження №36326321 та скасовано таку.

Не погодившись з постановою суду Личаківський ВДВС Львівського міського управління юстиції оскаржив таку в апеляційному порядку та просить скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, апелянт вважає, що ним відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-1144, від 01.11.2007 року, виданого за ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова та постанови Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження №32539431.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.02.2004 року задоволено позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості з постачання теплової енергії в сумі 759,54 грн.

На вимогу стягувача ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01.02.2013 р. поданої до Личаківського ВДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження ст.державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 згідно виконавчого листа № 2-1144 виданого 01.11.2007 р. Шевченківським районним судом м.Львова відкрито виконавче провадження №36326321 щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 759,54 грн заборгованості з постачання теплової енергії.

18.02.2013 р. ОСОБА_2 звернувся до начальника Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 із заявою про те, що ним в 2004 р. сплачений борг в сумі 759,54 грн на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» по квитанціях, які йому видано державним виконавцем Шевченківського ВДВС ОСОБА_5 та представлено постанову від 12.05.2008 р. про закінчення виконавчого провадження №6164325 виконавчого листа № 2-1144 виданого 01.11.2007 р. Шевченківським районним судом м.Львова з підстав погашення боргу в сумі 759,54 грн.

За приписами п.8 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606 ХІУ (в редакції від 16.01.2007 р.) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною першою ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606 ХІУ ( в редакції на час прийняття оскаржуваної постанови), зокрема встановлено, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Також ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606 ХІУ ( в редакції на час прийняття оскаржуваної постанови) визначено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Одночасно ч. 3 наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606 ХІУ встановлено, що про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

При цьому, ч.4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606 ХІУ у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано висновок суду, що такі процесуальні дії, визначені ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606 ХІУ не вчинялись, а тому відповідач протиправно постановив оскаржувану постанову від 07.02.2013 р. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1144, виданим 01.11.2007р. Шевченківським районним судом м. Львова.

Одночасно необхідно звернути увагу на те, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними дії начальника Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4, оскільки позивач звертався до останнього з листом 18.02.2013 р. та просив вжити заходів щодо з'ясування питання - віднайти кошти, що були ним сплачені на рахунок виконавчої служби для подальшого перерахунку стягувачу, однак його звернення залишено начальником виконавчої служби без реагування.

Покликання апелянта на те, що відсутні докази про те, що ОСОБА_2 на виконання рішення сплачено в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» борг в сумі 759,54 грн, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень грубо порушено вимоги ст.ст.50, 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606 ХІУ.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в спосіб, визначений ст.162 КАС України, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність прийнятого рішення та оскаржуваних дій.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 13.10.2014 р. у справі № 466/2691/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.М. Обрізко

ОСОБА_6

Повний текст виготовлено 29.09.2015р.