Справа № 2а/0370/1763/12
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 р. Справа № 147670/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області ДПС на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2012 року по справі за позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області ДПС до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, ТзОВ «СГ СК» про визнання угоди недійсною та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Волинської області ДПС (надалі Луцька ОДПІ) звернулася з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1І.), ТзОВ «СГ СК» про визнання угоди недійсною та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в результаті проведення податковим органом документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства суб'єктом господарської діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 по взаєморозрахунках з ТзОВ «СГ СК» у відповідача ОСОБА_1 не виявлено наміру та необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, необхідний технічний персонал, виробничі активи. Позивач просив визнати недійсним договір поставки від 02 серпня 2011 року № 25, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «СГ СК», і стягнути з обох відповідачів на підставі частини 1 статті 208 Господарського кодексу України (ГК України), частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України все одержане ними за недійсним правочином - по 590 400 грн. з кожного.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2012 року відмовлено в задоволенні позовних вимог. Суд виходив з того, що здійснення господарських операцій підтверджується видатковими та податковими накладними, товарно транспортними накладними та документами про оплату товарів. ФОП ОСОБА_1 здійснює посередницьку діяльність, тому у неї відсутні складські приміщення, транспортні засоби, обслуговуючий персонал. Первинні бухгалтерські документи оформлені належним чином та не надано доказів, що такі не підтверджують фактичного здійснення господарської операції.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням сторона позивача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Покликання маються на те, що у ФОП ОСОБА_1 не виявлено наміру та необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, необхідний технічний персонал, виробничі активи , транспортні засоби, згідно ст.ст. 201 ч.1, 203 ч.1-6, 215, 216,228 ЦК України, угоди з контрагентами за червень і липень 2011 року мають ознаки нікчемності.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне задоволити її частково з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Луцькою ОДПІ в результаті проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «СГ СК» за період з 01 по 30 листопада 2011 року було складено акт № 1564/17-2/НОМЕР_1 від 01 березня 2012 року.

Як вбачається з висновку акта перевірки, встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 частини 1 статті 201, частин 1-6 статті 203, статтей 215, 216, 228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочину, який не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені в правочині, здійсненому ФОП ОСОБА_1 при придбанні та продажу товарів, послуг. Товари не були передані в порушення вимог статей 662, 655, 656 ЦК України. Також встановлено порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.2, 198.3, 198.4 статті 198 ПК України, а саме: завищено податкові зобов'язання за листопад 2011 року в сумі 99 600 грн. внаслідок декларування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за нікчемним правочином, при відсутності документального підтвердження господарських взаємовідносин з контрагентами, та віднесено до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 98 400 грн. з вартості придбання товарів за нікчемним правочином, господарські операції не підтверджені угодами, первинними бухгалтерськими документами та даними бухгалтерського обліку.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недійсність правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, відповідно до частини першої цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 208 ГК України встановлено, що правочин, який вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а тому згідно з частиною 2 статті 228 ЦК України є нікчемним. У силу частини 2 статті 215 цього Кодексу визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання правочину (господарського зобов'язання) недійсним розгляду не підлягають. У випадку помилкового порушення провадження воно підлягає закриттю.

Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, які вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. Висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не у резолютивній частині судового рішення.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК України застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК України, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обовязкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом, що відсутнє в досліджуваних правовідносинах.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу (ч. 1 ст. 203 КАС України).

З врахування наведеного колегія судів дійшла висновку, що зазначена частина позовних вимог не стосується захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, тому не може розглядатись за правилами адміністративного судочинства, а повинна розглядатись за правилами ГПК України, що є наслідком скасування постанови суду першої інстанції в цій частині та закриття провадження у справі.

Вищевикладена правова позиція суду апеляційної інстанції відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 18.11.2014 року, постанова від 09.02.2010 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах та не суперечить подібній практиці Вищого адміністративного суду України, що викладена в ухвалі від 05.08.2015 року за №К/800/40649/14.

В решті доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, позаяк здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «СГ СК» підтверджується видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними, документами про оплату товарів, які складені у відповідності до вимог законодавства, а відтак не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті судового рішення допущено порушення процесуальних норм, що є наслідком його зміни.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області ДПС задоволити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2012 року у справі №2а/0370/1763/12 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання угоди недійсною скасувати та провадження в цій частині у справі закрити.

Розяснити право на звернення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області ДПС з позовом із аналогічними вимогами в порядку господарського судочинства.

В решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2012 року у справі №2а/0370/1763/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 05.10.2015 року