Справа № 824/2155/15-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2155/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Маренича І.В.

суддів: Спіжавки Г.Г., Лелюка О.П.

секретаря судового засідання Сопко В.Ю.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся з позовною заявою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 (далі-відповідач) в якій просив визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 щодо ненадання відповіді по суті його скарги від 26.06.2015 р. та зобов'язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 надати йому письмову відповідь про результати розгляду його скарги від 26.06.2015 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 26.06.2015 року він направив Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 скаргу на дії посадових осіб Чернівецької обласної ради за порушення останнім права на інформацію щодо надання правової інформації на запит громадянина відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Скаргу відповідач отримав 30.06.2015 р., проте відповідь надано не було.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду даної адміністративної справи в судове засідання не зявився, явку свого представника не забезпечив, заяву про визнання позову або заперечення на позов суду не надав. Відповідно із ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника , встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

26.06.2015 р. ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3, в якій просив скласти протокол про адміністративне правопорушення на посадових осіб Чернівецької обласної ради щодо надання неповної інформації у листі від 23.04.2011 р. №11 за невиконання вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Про результати розгляду скарги просив повідомити письмово у встановлений законодавством термін.

Вказану скаргу відповідач отримав 30.06.2015 р., що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Оскільки відповідачем не надано відповідь позивачу, він звернувся до суду із вказаним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів визначені в Законі України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96). Даний Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 393/96, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону № 393/96, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до ст. 7 Закону № 393/96, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Статтею 20 Закону № 393/96 встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

При цьому, частиною 2 статті 19 зазначеного Закону встановлено, що у разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 р. № 776/97-ВР Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз'яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Судом встановлено, що відповідач 30.06.2015 р. отримав скаргу відповідача на дії посадових осіб Чернівецької обласної ради, в якій просив скласти протокол про адміністративне правопорушення на посадових осіб Чернівецької обласної ради щодо надання неповної інформації у листі від 23.04.2011 р. №11 за невиконання вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Про результати розгляду скарги просив повідомити письмово у встановлений законодавством термін.

Під час розгляду справи від відповідача засобами електронного звязку на електронну адресу суду були надіслані наступні документи: запит адресований голові Чернівецької обласної ради від 8 вересня 2015 року, листи відповіді від 11 вересня 2015 року та 24 вересня 2015 року на скаргу позивача від 26 червня 2015 року, супровідний лист від 21 вересня 2015 року про направлення на адресу Шевченківського районного суду міста Чернівці справи про адміністративне правопорушення, вчинене керуючим справами Чернівецького обласної ради ОСОБА_4

Суд не бере до уваги дані документи, які були направленні на адресу суду , так як з даних доказів вбачається тільки дата їх складання, вихідний номер, а не сам факт надіслання їх позивачу. Крім того відповідачем не указано та не надано жодного доказу у звязку з чим позивачу було надано відповідь з порушенням строку її розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 порушено норми Закону № 393/96, а тому суд визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання в термін, передбачений чинним законодавством, відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 26.06.2015 р.

З цих підстав, суд вважає за необхідне зобов'язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 письмову відповідь на скаргу від 26.06.2015 року.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. Органів місцевого самоврядування" їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З досліджених в ході судового розгляду справи письмових доказів, пояснень позивача та його представника, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду доказів, що він діяв в межах та спосіб передбачений законом.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-12, 17, 18, 71, 94, 157, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 26.06.2015 року.

3. Зобовязати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 письмову відповідь на скаргу від 26.06.2015 року.

4. Стягнути з Державного бюджету України понесені ОСОБА_1 судові витрати у сумі 146,16 грн., сплачені згідно квитанції № 44 від 31 серпня 2015 року

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Постанову виготовлено в повному обсязі 7 жовтня 2015 року.

Головуючий І.В. Маренич

Судді Г.Г. Спіжавка

ОСОБА_5