Справа № 803/359/15-а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Справа № 803/359/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області (далі УПФУ в м. Ковелі та Ковельському р-ні) про визнання протиправними та скасування рішень від 14.06.2012 року №2817, №2818, №2819, №2820.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі пункту 7 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, пункту 5 частини девятої статті 106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування до позивача застосовані фінансові санкції в розмірі по 170,00 грн. кожним рішенням (всього в сумі 680,00 грн.) за неподання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2006-2009 звітні роки. Позивач вважає такі рішення незаконними з тих підстав, що вони прийняті з порушенням статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Позивач просить скасувати рішення УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі про застосування фінансових санкцій від 14.06.2012 року №2817, №2818, №2819, №2820.

Представником позивача 25.09.2015 року за вх. №15550/15 подано до суду письмове клопотання в якому просив розгляд справи проводити без його участі.

Від відповідача 25.09.2015 року за вх. №1551/15 надійшло клопотання в якому просили розгляд даної справи проводити без їх участі.

Частиною 1 статті 41 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, з наступних підстав.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що позивач, фізична особа підприємець ОСОБА_1, правовий статус якої підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В00 № 356767, зареєстрована в УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі як платник страхових внесків.

Як слідує із письмових заперечень проти позову, актом головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі встановлено факт неподання позивачем відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2006 2009 звітні роки.

14.06.2012 року начальником УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі на підставі пункту 7 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, пункту 5 частини девятої статті 106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування прийняті рішення № 1016, № 1017, № 1018, № 1019, № 1020, № 1021 про застосування фінансових санкцій до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за неподання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку до органів Пенсійного фонду України, за 2006 2009 звітні роки, у розмірі по 170,00 грн. за кожним рішенням.

Згідно із частиною другою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних рішень від 14.06.2012 року №2817, №2818, №2819, №2820 про застосування фінансових санкцій за неподання звітності за 2006 2009 звітні роки, з огляду на таке.

Згідно із абзацом першим пункту 3 статті 11 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (з наступними змінами та доповненнями, тут і надалі в редакції Закону, чинного до 01.01.2011 року) загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Такі особи є страхувальниками відповідно до пункту 5 статті 14 цього Закону.

Пунктом 4 частини другої статті 17 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що страхувальники зобовязані подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом. Пунктом 5 частини девятої статті 106 цього ж Закону визначено, що за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проте, наведені положення статей 17, 106 зазначеного Закону з 01.01.2011 року виключені згідно із Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-VI.

З 01.01.2011 року набрав чинності Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-VI, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, тобто запроваджено інший порядок загальнообовязкового державного соціального страхування, в тому числі пенсійного, у вигляді сплати нового консолідованого страхового внеску.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування платник єдиного внеску зобовязаний подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообовязкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Пунктом 4 частини одинадцятої статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування встановлено, що за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а частина чотирнадцята цієї ж статті передбачає, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

З наведених положень нормативно правових актів слід прийти до висновку, що правове регулювання порядку застосування штрафу за неподання звітності до територіальних органів Пенсійного фонду до 01.01.2011 року було визначено положеннями Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, які з 01.01.2011 року були виключені та не підлягали застосуванню у звязку із набранням чинності Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, який визначав новий порядок сплати єдиного внеску, подання звітності та встановлював відповідальність за його недотримання.

При вирішенні питання щодо правомірності застосування відповідачем у 2012 році штрафу до позивача за порушення, які мали місце до 01.01.2011 року, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно, правомірність поведінки особи, зокрема, дотримання нею норм пенсійного законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи. У свою чергу заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

У спірному випадку на момент виявлення порушення в 2012 році законодавчі норми, які передбачали відповідальність страхувальника за несвоєчасне подання звітності органам Пенсійного фонду за 2006 2009 роки, втратили чинність. За таких обставин, на думку суду, УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі не мало правових підстав у 2012 році застосовувати до позивача штраф за неподання звіту за 2006 2009 роки, оскільки пункт 5 частини девятої статті 106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який передбачав таку відповідальність, був виключений з 01.01.2011 року у звязку з набранням чинності Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Відтак, рішення УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі від 14.06.2012 року №2817, №2818, №2819, №2820 про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду України за 2006 2009 звітні роки у розмірі по 170,00 грн., на думку суду, прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України.

Як передбачено частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із частиною другою статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В позовній заяві як підставу позову позивачем вказано невідповідність оскаржуваних рішень вимогам статті 38 КУпАП щодо строків притягнення до адміністративної відповідальності, проте, такі доводи суд до уваги не бере, оскільки положення КУпАП не поширюється на спірні правовідносини.

Разом з тим, виконуючи завдання, визначені частиною першою статті 2 КАС України, та виходячи із положень частини другої статті 11 цього ж Кодексу, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наведених вище підстав.

При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача з посиланням на пункт 7 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно з яким на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообовязкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Наведені положення вказаного Закону не наділяють територіальні органи Пенсійного фонду повноваженнями застосовувати штрафні санкції за порушення, що мали місце до 01.01.2011 року, а регулюють, зокрема, порядок стягнення сум штрафних санкцій, які були застосовані до страхувальників в період до 01.01.2011 року.

Вказану правову позицію висловив також Верховний Суд України у постановах від 20.11.2012 року у справі № 21-367а12 та від 04.06.2013 року у справі № 21-170а13, у яких зазначено, що нарахування після 01.01.2011 року управлінням ПФУ на підставі пункту 5 частини девятої статті 106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності, граничний строк подання якої настав до цієї дати, є протиправним. При цьому, вказані судові рішення Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень та для всіх судів України в силу вимог статті 244-2 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015 року в справі №876/3954/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області про скасування рішень про скасування рішень № 1016, №1017, № 1018, № 1019, № 1020, № 1021 від 11.02.2013 року про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду України, де позов було задоволено.

Посилання УПФУ в м. Ковелі та Ковельському р-ні на Постанову Верховного суду України від 10.03.2015 року, як на підставу для відмови в позові суд до уваги не приймає, оскільки в ній оскаржувались рішення УПФ з іншого приводу за якими законодавством встановлено відмінний порядок стягнення з 01.01.2011 року, ніж в даному позові.

Таким чином, з наведених вище підстав та виходячи із наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 182,70 грн., сплачений згідно з квитанціями №0.0.352255856.1 від 20.02.2015 року (а.с. 2) та №179/267 від 23.01.2015 року (а.с. 3).

Керуючись статтями 11, 17, 41, 71, 94, 128, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статті 58 Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області про застосування фінансових санкцій від 14 червня 2012 року №2817, №2818, №2819, №2820.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Загородня, будинок 26, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок) сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 03 жовтня 2014 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич