Справа № 2а-3408/09/0970
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року м. Київ К/800/50971/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

при секретарі судового засідання Міщенко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.04.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013 року

у справі № 2а-3408/09/0970

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша»

до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області,

за участю Прокуратури Івано-Франківської області,

про стягнення бюджетної заборгованості,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Даноша» звернулось до суду з адміністративним позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області про стягнення бюджетної заборгованості.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.04.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету через Головне управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» заборгованість з бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень, травень 2009 року в розмірі 4 102 450, 00 грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник податкового органу та прокурор підтримали вимоги касаційної скарги та просили їх задовольнити. Представник позивача проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити.

Представник Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.05.2009 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2009 року, 22.06.2009 року - декларацію з податку на додану вартість за травень 2009 року, а також розрахунки сум бюджетного відшкодування за відповідний період та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування.

Всього за період квітня, травня 2009 року позивачем прийнято рішення про проведення бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 4 102 450, 00 грн.

За результатами проведеної виїзної позапланової перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за квітень, травень 2009 року податковим органом складено акт від 06.07.2009 року №1268/23-04/32464900, у якому відповідач дійшов висновку про неможливість підтвердження заявлених сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2009 року в сумі 554 024, 00 грн. та за травень 2009 року в сумі 3 548 426, 00 грн., що пов'язано з проведенням додаткового комплексу заходів, спрямованих на підтвердження достовірності відомостей, що є підставою для нарахування податкового кредиту.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Виходячи із системного аналізу підпунктів 7.7.5, 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», право у платника податку на бюджетне відшкодування виникає через 40 днів після отримання відповідної декларації податковим органом. Зазначений строк може бути продовжено ще на 30 днів у разі прийняття податковим органом рішення про проведення позапланової виїзної (документальної) перевірки з підстав, передбачених підпунктом 7.7.5 пункту 7.5 статті 7 цього Закону.

Згідно з порядком бюджетного відшкодування, встановленим підпунктом 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», орган державного казначейства надає платнику податку суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання відповідного висновку податкового органу.

Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому в разі, коли податковий орган в установлений законом строк не надає відповідного висновку органу державного казначейства, платник податку має право скористатися своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів з державного бюджету. Такий же спосіб захисту слід застосовувати в разі безпідставної відмови платнику податку у бюджетному відшкодуванні.

Відповідачами у справах такої категорії виступають податковий орган та орган державного казначейства. При цьому позивач не зобов'язаний зазначати зміст позовних вимог окремо щодо кожного з них, оскільки податковий орган та орган державного казначейства діють як органи державної влади, як представники одного відповідача - держави, через які держава набуває і здійснює свої права та обов'язки. При цьому попереднє адміністративне або судове оскарження дій або бездіяльності органів державної податкової служби щодо надання висновку про суми податку на додану вартість, належні до відшкодування, не є необхідною передумовою для безпосереднього звернення платника податку з позовом про стягнення відповідної суми з Державного бюджету України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за наслідками проведення додаткового комплексу заходів, спрямованих на підтвердження достовірності відомостей, що є підставою для нарахування позивачем податкового кредиту, податковим органом складено та направлено органу державного казначейства висновки про відшкодування позивачу сум податку на додану вартість в розмірі 479 461, 00 грн. за квітень 2009 року та в розмірі 3 456 041, 00 грн. за травень 2009 року.

Висновки про здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2009 року в розмірі 74 563, 00 грн. та за травень 2009 року в розмірі 92 385, 00 грн. не складено у зв'язку з неможливістю підтвердити сплату податку на додану вартість до бюджету за квітень 2009 року контрагентом позивача ТзОВ «Енергосхід»в розмірі 46 230, 00 грн., постачальником контрагента позивача СПД ОСОБА_1 - ПП «Альма-Віта» в розмірі 28 333, 00 грн. та за травень 2009 року контрагентом позивач ТОВ «Соя Агроком» в сумі 92 385, 00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем витрат по сплаті податку на додану вартість за даними операціями у відповідних сумах.

Посилання скаржника про непідтвердження податкового кредиту позивача зустрічним перевірками, колегія суддів відхиляє, оскільки суди попередніх інстанції обґрунтовано зазначили, що чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало залежності бюджетного відшкодування від сплати податку контрагентом.

Враховуючи те, що на час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу не проведено бюджетне відшкодування податку на додану вартість за квітень, травень 2009 року в заявленому розмірі 4 102 450, 00 грн., колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову у даній справі.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.04.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013 року у справі № 2а-3408/09/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук