Справа № 824/1000/15-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2015-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
03 жовтня 2015 р. 824/1000/15-а
Судді Чернівецького окружного адміністративного суду стосовно постанови Чернівецького окружного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок торгівлі "Рязань" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1, ДПІ у м. Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області, на стороні відповідача - Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.
На підставі статті 25 частини 3 КАС України вважаю за доцільне висловити окрему думку стосовно нижче викладеного.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Будинок торгівлі "Рязань" (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (далі - відповідач), треті особи на стороні позивача - ОСОБА_1, ДПІ у м. Чернівцях, на стороні відповідача - державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання незаконними та протиправними дії.
Постановою суду від 29 вересня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
З постановою не погоджуюся в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, вчинених у виконавчому провадженні №37609694, а саме: звернення стягнення на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок торгівлі "Рязань", яка належить ОСОБА_1, що складає 75% статутного капіталу при виконанні виконавчого листа №1/228/24/12.
Так, в ході виконавчого провадження №37609694 по виконанню вироку Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25.09.2012р. - відповідачем звернено стягнення на майно ОСОБА_1, а саме частку 75% в статутному капіталі ТОВ "БТ "Рязань".
На моє переконання, корпоративні права не підлягають реалізації в порядку конфіскації майна. До таких висновків доходжу на підставі наступних положень чинного законодавства.
Приписами частини 1 статті 59 Кримінального кодексу України визначено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Згідно статті 48 Кримінально-виконавчого кодексу України, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося.
У відповідності до частини першої статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України, конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб'єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.
Водночас, звертаю увагу, що в вище наведених положеннях Закону йдеться про майно.
Згідно статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Статтею 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
В силу наведеного, вважаю, що в порядку конфіскації майна засудженого ОСОБА_1 (третьої особи на стороні позивача) Шевченківським ВДВС було неправомірно реалізовано не тільки його майно, а і право на участь в управлінні ТОВ "Будинок торгівлі "Рязань" та інші немайнові права, що є складовою корпоративних прав.
Згідно частини третьої статті 170 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що арешт може бути накладено, зокрема, на корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Іншими словами, арешт може бути накладено на корпоративні права з метою забезпечення можливості конфіскації майна, а не конфіскації корпоративних прав.
Згідно частини другої статті 48 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
В свою чергу в статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Частиною першою статті 62 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.
З урахуванням вище наведеного, а також того, що засуджений ОСОБА_1 не є єдиним учасником ТОВ "БТ "Рязань", вважаю, що в подальшому питання про виконання конфіскації майна згідно вироку суду та продаж на прилюдних торгах повинна була виконуватися відповідно до норм статей 57 Закону України "Про господарські товариства" та 149 Цивільного кодексу України, у яких зазначено: "Звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві.
Частиною 100 Цивільного кодексу України визначено, що право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.
Іншими словами, вважаю, що в порядку конфіскації майна на виконання вироку суду відповідачем реалізовано не майно засудженого пропорційно його частці в статутному фонді ТОВ "Будинок торгівлі "Рязань", що становить 75 % статутного капіталу, а реалізовано його право на участь в товаристві "Будинок торгівлі "Рязань".
На підставі аналізу вказаних положень чинного законодавства, переконаний, що при виконанні виконавчого листа №1/2208/24/12, виданого Кам'янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області про конфіскацію майна ОСОБА_1, який є засновником ТОВ "Будинок торгівлі "Рязань", відповідач здійснюючи виконавчі дії згідно Закону України "Про виконавче провадження" мав би звернути стягнення на частину майна товариства, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі ОСОБА_1, яка становить 75%.
Тому, вважаю, що в цій частині дії відповідача по виконанню виконавчого листа №1/2208/24/12 є протиправними, а позов в цій частині має підстави для задоволення.
Суддя Спіжавка Георгій Георгійович