Справа № 813/5253/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Справа № 876/12191/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської об'єднаної державної фінансової інспекції на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року по справі за позовом державного регіонального проектно-розвідувального інституту «Львівдіпроводгосп» до Львівської об'єднаної державної фінансової інспекції про визнання протиправною і скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

державний регіональний проектно-розвідувальний інститут «Львівдіпроводгосп» звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Львівської об'єднаної державної фінансової інспекції в якому просив визнати частково протиправною і скасувати вимогу відповідача від 14.06.2013р. № 19-15/1381 «Про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії»

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року позовні вимоги задоволено повністю, визнано протиправною і скасовано вимогу Львівської об'єднаної державної фінансової інспекції від 14.06.2013р. № 19-15/1381 «Про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії» в частині зобов'язання Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Львівдіпроводгосп»:

провести претензійно-позовну роботу щодо повернення зайво виплачених колишньому директору інституту ОСОБА_1 в січні 2011 року матеріальної допомоги на придбання продуктів харчування в розмірі 1,5 тис. грн., та в жовтні 2011 року грошової допомоги з нагоди дня народження в розмірі 3,8 тис. грн.. а всього 5,3 тис. грн. коштів, в іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти у сумі 5,3 тис. грн. у порядку та розмірах встановлених ст. ст. 133-136 КЗпП України та провести перерахунок і відповідні взаємозвірки щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та повернути зайво сплачені кошти у сумі 1,95 тис. грн.;

провести претензійно-позовну роботу щодо повернення зайво виплачених інженеру-механіку ОСОБА_2 заробітної плати на суму 13,24 тис. гри., слюсарю ОСОБА_3 заробітної плати на суму 1,32 тис. грн., інженеру ОСОБА_4 приробітку на суму 7,0 тис. грн., головному спеціалісту ОСОБА_5 приробітку 4,9 тис. грн.. а всього 26,46 тис. грн., в іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти у сумі 26,46 тис. грн. у порядку та розмірах встановлених ст. ст. 133-136 КЗпП України та провести перерахунок і відповідні взаємозвірки щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та повернути зайво сплачені кошти у сумі 9,29 тис. грн.;

провести претензійно-позовну роботу щодо повернення зайво виплачених головному спеціалісту ОСОБА_6 одноразової допомоги в зв'язку з виходом на пенсію в сумі 9.4 тис. грн. та головному бухгалтеру ОСОБА_7 одноразової допомоги в зв'язку з виходом на пенсію в сумі 7.24 тис. грн., а всього 16.64 тис. грн. коштів, в іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти у сумі 16.64 тис. грн. у порядку та розмірах встановлених ст. ст. 133-136 КЗпП України;

провести претензійно-позовну роботу з одержувачами благодійної допомоги щодо повернення коштів на загальну суму 12.2 тис. грн. наданої благодійної безповоротної допомоги понад визначені фінансовими планами обсяги, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному наданні благочинної допомоги на суму 12,2 тис. грн. шкоду у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 133-136 КЗпП України;

відобразити дебіторську заборгованість за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 щодо якого здійснено безпідставні витрати, провести претензійно-позовну роботу з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 щодо відшкодування коштів на суму 23.79 тис. грн. (без ПДВ) зайво оплаченої інститутом у II півріччі 2010 року вартості інженерно- гідрологічних робіт по обстеженню і визначенню основних гідрологічних характеристик (максимальні витрати, гідрографи стоку) р. Ворони та її притоків по об'єкту «Протипаводковий інженерний захист населених пунктів в басейні р. Ворона в Коломийському, Надвірнянському і Тисменицькому районах Івано-Франківської області», в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат коштів на суму 23,79 тис. грн., шкоду у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 133-136 КЗпП України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівська об'єднана державна фінансова інспекція оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п.2.1.5.1 Плану контрольно-ревізійної роботи інспекції на І квартал 2013 року Львівською обєднаною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Львівдіпроводгосп» за період з 01.07.2010р. по 31.12.2012р., якою встановлено порушення, відображені в акті ревізії від 22.05.2013р. №19-31/31, акт ревізії підписано 27.05.2013р. із запереченнями, заперечення отримано 31.05.2013р., розглянуто 06.06.2013р., та 11.06.2013р. надано відповідні висновки.

Проведеною ревізією виявлено фінансових порушень, що призвели до втрат на загальну суму 138,63 тис. грн.., з яких недоотримання інститутом доходів на суму 28,1 5 тис. грн.., незаконних видатків на суму 1 10,48 тис. гривень. В ході проведення ревізії виявлені недоліки та порушення не усунуті.

За наслідками ревізії Державному регіональному проектно-вишукувальному інституту «Львівдіпроводгосп» листом від 14.06.2013 №19- 15/1381 предявлено обов'язкові до виконання вимоги з приводу проведення претензійно-позовної роботи щодо повернення зайво виплачених коштів у сумі 12,20 тис, грн., або в іншому випадку стягнути вказані кошти з особи, винної у зайвих грошових виплатах у порядку та розмірах встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України. Крім того, предявлено вимоги з приводу відображення дебіторської заборгованості за юридичними особами щодо яких здійснено безпідставні витрати, проведення претензійно-позовної роботи, щодо відшкодування коштів у сумі 23,79 тис. грн.. або в іншому випадку стягнути вказані кошти з особи, винної у зайвих грошових виплатах у порядку та розмірах встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України.

Висновки суду, про те що «при попередніх перевірках КРУ такі виплати не кваліфікувались як порушення, що стверджується долученими позивачем до матеріалів справи актом КРУ Львівській області № 07-26/38 від 16.09.2010 та актом ревізії №07-26/6 від 30.01.2009 р., жодних доказів в підтвердження своїх висновків відповідач суду не надав, повинен враховуватися принцип превалювання сутності над формою, тому не зазначення у наказах про встановлення доплат фрази за збільшений обсяг виконуваних робіт не може вважатися підставою незаконності встановлення таких доплат, оскільки по суті доплати встановлені за фактичне збільшення обсягу виконуваних робіт, ... суд дійшов висновку про те, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду, а позов заявлений позивачем є підставним та підлягає задоволенню» є однобічними в трактуванні та не спростовують самих фактів допущених порушень. У згаданій постанові суду зроблений висновок про те, що заявлений відповідачем позов є підставним та підлягає задоволенню по причині недотримання відповідних положень відповідачем. Про недотримання яких саме положень у постанові суду не наголошується. При цьому апелянт зазначає, що судом не взято до уваги надані відповідачем заперечення на позовну заяву від 23.07.2013р. та від 22.08.2013р.

Враховуючи вище викладене просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду віл 22 серпня 2013 року та винести нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Державний регіональний проектно-вишукувальний інститут «Львівдіпроводгосп» є державним підприємством, створеним відповідно до наказу Міністерства меліорації і водного господарства України від 29.02.1972р. № 117, здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України 29.05.2012р. Державна реєстрація змін до установчих документів проведена 02.08.2012р. за № 5001470. Прибуток інституту є джерелом виробничого та соціального розвитку, заохочення, знаходиться в розпорядженні інституту, використовується самостійно і вилученню державними органами не підлягає.

Львівською обєднаною Державною фінансовою інспекцією відповідно до плану роботи інспекції на І квартал 2013 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Львівдіпроводгосп» за період з 01.07.2010р. по 31.12.2012р.

За результатами проведеної ревізії Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Львіввдіпроводгосп» 22.05.2013р. складено акт №19-38/31 і листом від 14.06.2013 р. № 19-15/1381 «Про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії» позивачу були направлені оскаржувані обов'язкові вимоги, якими позивача серед іншого зобов'язано:

- провести претензійно-позовну роботу щодо повернення зайво виплачених колишньому директору інституту ОСОБА_1 в січні 2011 року матеріальної допомоги на придбання продуктів харчування в розмірі 1,5 тис. грн., та в жовтні 2011 року грошової допомоги з нагоди дня народження в розмірі 3,8 тис. грн., а всього 5,3 тис. грн. коштів, в іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти у сумі 5,3 тис. грн. у порядку та розмірах встановлених ст. ст. 133-136 КЗпП України та провести перерахунок і відповідні взаємозвірки щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та повернути зайво сплачені кошти у сумі 1,95 тис. грн.;

- провести претензійно-позовну роботу щодо повернення зайво виплачених інженеру-механіку ОСОБА_2 заробітної плати на суму 13,24 тис. грн., слюсарю ОСОБА_3 заробітної плати на суму 4,42 тис. грн., інженеру ОСОБА_4 приробітку на суму 7,0 тис. грн., головному спеціалісту ОСОБА_5 приробітку 4,9 тис. грн., а всього 26,46 тис. грн., в іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти у сумі 26,46 тис. грн. у порядку та розмірах встановлених ст. ст. 133-136 КЗпП України та провести перерахунок і відповідні взаємозвірки щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та повернути зайво сплачені кошти у сумі 9,29 тис. грн.;

- провести претензійно-позовну роботу щодо повернення зайво виплачених головному спеціалісту ОСОБА_6 одноразової допомоги в звязку з виходом на пенсію в сумі 9,4 тис. грн. та головному бухгалтеру ОСОБА_7 одноразової допомоги в звязку з виходом на пенсію в сумі 7,24 тис. грн., а всього 16,64 тис. грн. коштів, в іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти у сумі 16,64 тис. грн. у порядку та розмірах встановлених ст. ст. 133-136 КЗпП України;

- провести претензійно-позовну роботу з одержувачами благодійної допомоги щодо повернення коштів на загальну суму 12,2 тис. грн. наданої благодійної безповоротної допомоги понад визначені фінансовими планами обсяги, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному наданні благочинної допомоги на суму 12,2 тис. грн.., шкоду у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 133-136 КЗпП України;

- відобразити дебіторську заборгованість за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 щодо якого здійснено безпідставні витрати, провести претензійно-позовну роботу з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 щодо відшкодування коштів на суму 23,79 тис. грн. (без ПДВ) зайво оплаченої інститутом у II півріччі 2010 року вартості інженерно-гідрологічних робіт по обстеженню і визначенню основних гідрологічних характеристик (максимальні витрати, гідрографи стоку) р. Ворони та її приток по обєкту «Протипаводковий інженерний захист населених пунктів в басейні р. Ворона в Коломийському, Надвірнянському і Тисменицькому районах Івано-Франківської області», в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат коштів на суму 23,79 тис. грн., шкоду у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 133-136 КЗпП України.

Розглядаючи спір та задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того що спірні вимоги не відповідають дійсним обставинам та винесені з порушенням норм чинного законодавства, а відповідачем не спростовано заявлені вимоги.

Однак суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Отже органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів. При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тому, колегія суддів вважає, що про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня, 13 травня, 18 вересня 2014 року, 07 жовтня 2014 року, яка у відповідності до положень 244-2 КАС України є обовязковою.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, а у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської об'єднаної державної фінансової інспекції задовольнити, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року у справі № 813/5253/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову державного регіонального проектно-розвідувального інституту «Львівдіпроводгосп» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_9

Повний текст постанови виготовлений 18.09.2015 року