Справа № 826/12913/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2015 року № 826/12913/15

Окружний адміністративний суд міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81-а, у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовомПриватного підприємства "Пронет"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов позов Приватного підприємства "Пронет" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2 від 12.06.2015 р. та №2 від 15.06.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки висновки акту перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У період з 24.03.2015 р. по 21.04.2015 р. ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.04.2012 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої відповідачем було складено акт №27/26-55-22-02/21680973 від 15.05.2015 р. (надалі - акт перевірки №27).

Згідно акту перевірки №27, позивачем, зокрема, порушено вимоги:

- п.135.4, п.135.5 ст.135, п.140.2 ст.140 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), занижено валовий дохід на суму 961 256,00 грн., в т.ч. за 3 кв. 2012 р. на суму 339 110,00 грн. та за 2013 р. на суму 622 146,00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 189 421,00 грн.;

- п.168.1.1 п.168.1 ст.168, з урахуванням ст.164, п.171.2 ст.171 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся 2 781,00 грн., в т.ч. за 2012 р. - 30,00 грн., за 2013 р. - 2 751,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки №27 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №2 від 12.06.2015 р. (надалі - ППР №2), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 236 776,00 грн., з яких 189 421,00 грн. - за основним платежем, а 47 355,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

- №2 від 15.06.2015 р. (надалі - ППР №2), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 4 859,00 грн., з яких 2 781,00 грн. - за основним платежем, а 2 078,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

Судом встановлено, що ПП "Пронет" зареєстровано як юридична особа 12.11.1997 р., з 18.11.1997р. взято на податковий облік та станом на дату проведення перевірки перебувало на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

При наданні оцінки спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

З акту перевірки №27 вбачається, що висновки відповідача про необхідність збільшення валового доходу на суму безповоротної фінансової допомоги, яка утворилася із заборгованості перед контрагентом, оформленої векселем, набула статусу безнадійної заборгованості та підлягає включенню в «інші доходи» на підставі п.п. 4 п. 5 ст. 135 ПК України внаслідок визнання контрагента банкрутом, з чим суд не погоджується виходячи з наступного.

Сторонами не заперечувався факт того, що позивач розрахувався із ТОВ "Укрпромбізнес плюс" за договорами підряду простими векселями з датою складання 11.06.2012 р. зі строком платежу "за пред'явленням", які 23.12.2013 р. були погашені другому векселедержателю - ТОВ "Трейдінг статус бізнес" на загальну суму 622 146 грн. за актами пред'явлення векселів до платежу.

Як зазначено в акті перевірки №27, ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.03.2013 р. ТОВ "Укрпромбізнес плюс" було визнано банкрутом, а згідно ухвали про затвердження звіту ліквідатора та припинення провадження у справі звіт ліквідатора та підтверджуючий баланс свідчать про відсутність у банкрута майна, грошових коштів та інших активів, а тому у зв'язку із ліквідацією ТОВ "Укрпромбізнес плюс" зобов'язання позивача за вищезгаданими векселями припинились з моменту ліквідації ТОВ "Укрпромбізнес плюс" (14.03.2013 р.), а заборгованість перед вказаним контрагентом, оформлена такими векселями, набула статусу безнадійної заборгованості та підлягає включенню в "інші доходи" на підставі п.п. 4 п. 5 ст. 135 ПКУ.

Суд не погоджується з наведеними вище висновками акту перевірки №27та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, встановлено, що інші доходи включають, в тому числі, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді.

Згідно з підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про цінні папери і фондовий ринок" від 23.02.2006 р. (в редакції, чинній на момент виникнення між сторонами спірних відносин) вексель - цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Частиною першою статті 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні" від 05.04.2001 р. № 2374-ІІІ визначено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

Згідно зі статтею 77 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі, ратифікованого Верховною Радою України Законом України від 06.07.1999р. № 826-ХІУ "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі" (набув чинності для України 06.01.2000р.), до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме, положення щодо: індосаменту (статті 11-20); строку платежу (статті 33-37); платежу (статті 38-42); права регресу, у разі неплатежу (статті 43-50, 52-54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59-63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні" у разі видачі (передачі) векселя, відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Згідно з частиною першою статті 70 Уніфікованого закону, позовні вимоги до акцептанта, які виливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Аналіз наведених вище норм Закону України "Про обіг векселів в Україні" та уніфікованого закону про переказний та простий векселі дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності у три роки щодо погашення грошових зобов'язань за простим векселем пов'язується з настанням строку платежу за таким векселем.

При цьому, лише після закінчення трьох років із дня настання терміну платежу за векселем у випадку його непогашення сума заборгованості за таким векселем, є безповоротною фінансовою допомогою, тому платник податку - емітент повинен включити суму такої заборгованості до складу доходів за підсумками звітного податкового періоду, у якому така заборгованість визнана безповоротною фінансовою допомогою.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Вчинений на векселі індосамент в силу приписів ч.1 ст. 14 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі переносить всі права, що випливають з переказного векселя.

Таким чином, особливістю простого векселя є те, що боржником за таким векселем завжди виступає векселедавець. Векселедержателем, у свою чергу, може бути будь-яка особа, що отримала відповідний вексель на законних підставах та з дотриманням вимог Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, зокрема, внаслідок використання такого простого векселя, як засобу платежу у розрахунках з третіми особами або здійснивши відчуження відповідного векселя. В такому випадку припиняється право вимоги одного кредитора (попереднього векселедержателя) і виникає право вимоги у іншого кредитора (нового векселедержателя). Отже, навіть після ліквідації попереднього векселедержателя, вексель не втрачає своєї сили боргового цінного паперу та може і надалі використовуватися в обігу до закінчення строку платежу за ним. При цьому, законодавство не зобов'язує попереднього та нового векселедержателів повідомляти векселедавця про зміну управленої сторони за векселем, внаслідок чого, векселедавець позбавлений можливості самостійно встановити належного векселедержателя того чи іншого векселя станом на конкретний дату.

Отже, враховуючи вищезазначене, викладені в акті перевірки №27 висновки відповідача про не збільшення позивачем у періоді, за який проводилась перевірка, валового доходу підприємства на суму безповоротної фінансової допомоги, яка утворилася внаслідок не включення суми заборгованості до складу інших доходів по векселям, наданим ТОВ "Укрпромбізнес плюс" в рахунок оплати за договором підряду, яка набула статусу безнадійної, є безпідставними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у 2007 - 2008 рр. позивач як продавець отримував від ряду покупців аванси за договорами поставки товарів та відображав їх у складі валових доходів (доходи від операційної діяльності) за правилом першої події згідно вимог чинного на той час Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". На частину авансових оплат поставку товарів здійснено не було. Оскільки у 2011 році закінчився строк позовної давності за отриманими авансами, за якими не було здійснено поставку товарів, позивач збільшив безнадійну кредиторську заборгованість на суму 406 932 грн. (з ПДВ) та одночасно відкоригував доходи від авансів у складі "інших доходів" на суму 339 110 грн.

Як зазначено в акті перевірки №27, позивач правомірно задекларував 406 932 грн. доходів від безнадійної кредиторської заборгованості, однак при цьому він не мав права коригувати "інші доходи" на суму 339 110 грн. з тих підстав, що Податковим кодексом України не передбачено коригування суми безнадійної кредиторської заборгованості на вартість відвантажених товарів у порядку, передбаченому п. 140.2 ст. 140 цього кодексу.

Суд не погоджується з таким висновками відповідача, оскільки застосований податковим органом підхід до податкового обліку аналізованої операції передбачає подвійне оподаткування одного і того ж доходу (авансу за товар): на дату його отримання (за правилом першої події) та за фактом виникнення безнадійної заборгованості.

Системне тлумачення норм податкового законодавства України дає підстави стверджувати, що податкова система України ґрунтується на принципі недопущення подвійного оподаткування одного і того ж доходу.

Щодо авансів за товар, у даному випадку такою нормою Податкового кодексу України є п. 7 підрозділу 4 розділу XX, яким встановлено, що дохід не визначається щодо товарів, відвантажених (наданих) після дати набрання чинності розділом III Податкового кодексу України в частині вартості таких товарів, оплаченої у вигляді авансів (передоплати) до такої дати. Дана норма направлена на недопущення подвійного включення до складу оподатковуваного доходу сум авансів, отриманих до набуття чинності Податковим кодексом України, які вже були включені до доходу за правилом першої події (діяло до набрання чинності Податковим кодексом України), та потенційно могли б бути включені до доходу на дату переходу права власності на товар після набрання чинності Податковим кодексом України (новий підхід до дати визнання доходів згідно п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України у редакції, яка діяла в період, що перевірявся).

Порядок обліку доходів згідно п. 137.1 ст. 137 ПКУ також спрямований на недопущення задвоєння об'єкта оподаткування у випадку виникнення, безнадійної заборгованості за авансовими платежами. Оскільки дохід від постачання товарів визнається лише за фактом переходу права власності на них, у разі непостачання товарів після закінчення позовної давності сума отриманого продавцем авансу за такі товари набуває статус безнадійної заборгованості та включається до інших доходів продавця згідно п.п. 4 п. 5 ст. 135 Податкового кодексу України без необхідності коригування доходів від постачання товарів.

Таким чином, податковий облік постачання товарів та визнання безнадійної заборгованості згідно Податкового кодексу України ґрунтується на принципі недопущення подвійного врахування оплат за товари з метою визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток. Оскільки за фактом визнання заборгованості перед покупцями безнадійною суми авансів фактично втратили статус доходів від операційної діяльності, а також з урахуванням принципу недопущення подвійного оподаткування, позивач здійснив коригування доходів, відображених за фактом отримання авансів.

Суд звертає увагу, що форма декларації з податку на прибуток, чинна у період 2-4 кварталів 2012 року, не передбачає окремих рядків для відображення такого коригування, раніше відображену суму доходів від авансів було відображено зі знаком "-" в р. 03.26 "Перерахунок доходів у разі зміни суми компенсації вартості товарів (робіт, послуг)" додатка ІД до декларації, як суми, що вже не є доходом від продажу товарів, а суму безнадійної кредиторської заборгованості було відображено в р. 03.25 "Суми безнадійної кредиторської заборгованості" додатка ІД до декларації.

Оскільки отриманий аванс до складу валових доходів було включено без урахування ПДВ, відповідно і операційні доходи зменшено на суму безнадійної кредиторської заборгованості без урахування ПДВ, а віднесено до складу інших доходів всю суму кредиторської заборгованості, визнаної безнадійною, в т. ч. ПДВ.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 140.2 ст. 140 ПК України в результаті чого занижено доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 3 кв. 2012 року на суму 339 110 грн.

Також, в акті перевірки №27 відповідачем зроблений висновок щодо порушення позивачем п.п. 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України з урахуванням ст. 164, п. 171.2 ст. 171 ПК України, яке виразилося в не оподаткуванні доходу у не грошовій формі, отриманого платником податку як додаткове благо.

Так, згідно висновків акту перевірки №27 позивачем не утримано податок на доходи фізичних осіб, з коштів в загальному розмірі 18 340,00 грн., перерахованих ним на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 в сумі 10 360,00 грн. (п/д від 21.06.2013 №8121, акт виконаних робіт від 05.07.2013 №ОУ-0000010) за харчування (сніданок, обід, вечеря - 56 х 185,00 грн.) та ТОВ "Обрій" на суму 7 980,00 грн. (п/д від 21.06.2013 №8120, акт виконаних робіт від 05.07.2013 №-ОУ-0000073) за проживання в номерах напівлюкс працівників підприємства (28 х 285,00 грн.).

Актом перевірки №27 визначено, що ПДФО у розмірі 2 751,00 грн. із вказаної суми доходу податковим агентом - позивачем не утримано та до бюджету не сплачено, в результаті чого порушено норми п.п. 168.1.1 ст. 168, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, згідно якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий ним як додаткове благо.

Як стверджував позивач, що не заперечувалось відповідачем, на початку червня 2013 року директором по маркетингу позивача було ініційовано організацію загально корпоративних зборів співробітників служб продажів підприємства. Для проведення цього заходу було створено програму зборів та кошторис витрат на проведення зборів.

Складовими кошторису стали заплановані витрати на оренду конференц-залу, проживання та харчування у вигляді отриманих рахунків-фактур: № СФ-2013/19 від 18.06.2013 від ФОП ОСОБА_1 на суму 10 360,00 грн. (обслуговування харчуванням); № СФ-13/46 від 18.06.2013 від ТОВ "Обрій" на суму 11 196,00 грн. (оренда конференц-залу - 1 620,00 грн., проживання - 9 576,00 грн.). Разом: 21 556,00 грн.

21.06.2013 року позивачем було видано Наказ № 104/1 "Про проведення зборів", відповідно до якого з метою підвищення компетенції органів управління, співробітників служб продажів центрального офісу та регіональних представництв, збільшення обсягів продажів і поліпшення взаємодії між підрозділами наказано провести загальнокорпоративні збори в готельному комплексі "Зазим'я" з 03.07 по 05.07.2013 року. Участь у даному заході була добровільною, без необхідності будь-якої реєстрації конкретних осіб для такої участі.

Як стверджував позивач, що не заперечувалось відповідачем, фактично у зборах взяли участь не тільки працівники позивача, а також, не ідентифіковані представники замовника, які виступали з доповіддю згідно програми зборів. Наказом про проведення зборів було затверджено лише орієнтовний перелік з 28 учасників для цілей складення бухгалтерією позивача кошторису витрат. Під час проведення зборів позивач не фіксував, які саме працівники із списку фактично взяли участь у заході, а також, не складав поіменний список учасників заходу, які фактично взяли в ньому участь.

21.06.2013 рахунки-фактури за організацію загально корпоративного заходу були оплачені.

Відповідно до підпункту "є" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об'єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 статті 164 Кодексу (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу).

Згідно з підпунктом "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України вищевказані доходи, отримані платниками податку, відображаються податковим агентом у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою N 1ДФ у відповідності до наказу ДПА України від 24.12.2010 р. N 1020, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 р за N46/18784.

Позивач звертав увагу суду на те, що вказана форма передбачає чітку ідентифікацію отримувача доходу - фізичної особи (за податковим номером або серією та номером паспорту). У разі неможливості однозначного співвіднесення конкретної суми доходу з конкретною фізичною особою відображення доходу у формі 1 ДФ є неможливим.

Так, ДПАУ у листі від 18.02.2005 р. №1453/6/17-3116 роз'яснила, що не є об'єктом оподаткування ПДФО вартість квітів, сувенірів, організації банкетів з святкування професійних свят, що сплачується профспілкою за власні кошти за встановленими у статуті напрямами їх використання і не є персоніфікованими. Аналогічний висновок міститься і у листі Міністерства фінансів від 19.05.2005 р. "витрати, які здійснюються профспілками згідно з передбаченим статутом напрямками у вигляді грошових виплат або в негрошовій формі (квіти, призи, сувеніри) при організації й проведенні, зокрема, спортивних змагань, конкурсів художньої самодіяльності тощо і які відповідно до первинних бухгалтерських документів чітко ідентифікуються з конкретною фізичною особою членом профспілки, що їх одержує, підлягають оподаткуванню на загальних підставах, крім випадків, коли такий одержувач входить до переліку категорій платників податку, на яких поширюється право, на застосування податкової соціальної пільги.

У разі якщо зазначені витрати, що здійснюються профспілкою, не є персоніфікованими, їх вартість не є об'єктом обкладення ПДФО".

Шляхом системного аналізу зазначених вище норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушень вимог п.168.1.1 п.168.1 ст.168, з урахуванням ст.164, п.171.2 ст.171 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся 2 781,00 грн., в т.ч. за 2012 р. - 30,00 грн., за 2013 р. - 2 751,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ППР №2 від 12.06.2015 р. та №2 від 15.06.2015 р.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з положеннями ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 483,27 грн., а тому, керуючись вимогами ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 483,27 грн. підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Приватного підприємства "Пронет" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 12.06.2015 р. та №2 від 15.06.2015 р.

3. Стягнути судовий збір в сумі 483 (чотириста вісімдесят три) грн. 27 коп. на користь Приватного підприємства "Пронет" () за рахунок Державного бюджету України .

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева