Справа № 2а-1224/10/0370
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2012-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2012 р. Справа № 28359/10/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Гулида Р.М., Улицького В.З.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2010 року про закриття провадження в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Банку України, Управління ОСОБА_2 Банку України у Волинській області, прокурора м. Луцька, Луцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, оперуповноваженого Луцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області ОСОБА_3, Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до, Управління ОСОБА_2 Банку України у Волинській області, прокурора м. Луцька, Луцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, оперуповноваженого Луцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області ОСОБА_3, Державного казначейства України, в якому просив визнати дії відповідачів незаконними (протиправними), неналежними та неефективними.

В ході судового розгляду позивач змінив позовні вимоги і крім заявленого просив стягнути з відповідачів солідарно 132845,52 грн. моральної шкоди.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції за відповідними колопоатннями до справи в якості відповідачів залучено ОСОБА_2 України та Головне управління Державного казначейства України у Волинській області.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2010 року закрито провадження в адміністративнійц справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до прокурора м. Луцька, Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, оперуповноваженого Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та стягнення з відповідачів моральної шкоди. Розяснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку кримінально-процесуального судочинства Луцьким міськрайонним судом.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, таке оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвелдо до прийняття незаконного рішення, просить скасувати повністю оскаржуване рішення, прийняти нове рішення і направити справу до суду першої інстанції для розгляду її по суті.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що предметом позову не є оскарження постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, тому твердження суду про те, що позов до вищезгаданих відповідачів слід розглядати відповідно до норм кримінально-процесуального законодавства є безпідставним та необгрнутованим. Оскільки відповідачі є субєктами владних повноважень,оскарження їх дій (бездіяльності) повинно здійснюватись у рамках адміністративного судочинства. Ні відповідачами, ні судом не наведено належних та допустимих доказів на обгрунтування твердження, що позов повинен розглядатись у рамках кримінального, а не адміністративного судочинства. Дану ухвалу суду вважає порушенням права на захист судом, гарантованого ст. 55 Конституції України та ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Пунктом другим п.2 ч. 3 ст.17 КАС України визначено, що компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Відповідно ст.1 КПК України (в редакції, що діляна на момент виникнення спірних правовідносин та винесення оскаржуваного рішення) призначенням Кримінально-процесуального кодексу України є визначення порядку провадження у кримінальних справах, а ст.2 КПК України встанолює, що завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Cтаттею 97 Кримінально процесуального кодексу України передбачено, що прокурор протягом трьох днів з моменту прийняття заяви (повідомлення) або після проведення у разі потреби перевірки, приймає одне з таких рішень: порушує кримінальну справу; відмовляє в порушенні кримінальної справи; направляє заяву або повідомлення за належністю.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Однак таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до сфери управлінської і не може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, окрім випадків, коли оскарження таких не передбачене в кримінально-процесуальному порядку.

Як вбачається з фабули адміністративного позову, апеляційної скарги, ОСОБА_1 заявлені вимоги, які підлягають розгляду в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України, так як позивач звернувся до прокуратури м. Луцька з приводу наявності у діях посадових осіб Луцької філії ВАТ ВТБ Банку фактів порушення банківського законодавства України та ознак злочинів, передбачених ст.ст. 186, 356, 364, 365, 367 КК України.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що компетенція Волинського окружного адміністративного суду не поширюється на спір в цій частині, який не є публічно-правовим, та підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, позовну заяву в цій частині не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та правильно закрив провадження у справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення є законним та обґрунтованим. Апеляційна скарга висновків суду першої інстанції не спростовує, відтак задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2010 року про закриття провадження в частині позовних вимог у справі № 2а-1224/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя Р.М. Гулид

суддя В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлений 23.11.2012 року