Справа № 2а-509/11/1370
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р. Справа № 876/1991/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гулида Р.М.,

суддів Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

ФО-П ОСОБА_1 звернувся з позовом до УПФ України у Личаківському районі м.Львова, в якому просить скасувати рішення №601/04/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він не повинен нараховувати та відповідно сплачувати страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки сплачував єдиний податок відповідно до Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ФО-П ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Сторони в судове засідання не прибули, хоч про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що УПФ України в Личаківському районі м.Львова було проведено перевірку суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

21.12.2010 року відповідачем за результатами перевірки було складено акт № 66, яким встановлено заниження нарахування апелянтом страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на суму 14 002,36 грн.. Також, відповідачем було надіслано вимогу про сплату боргу від 21.12.2010 за №Ф-355 на суму 14 002 грн. 36 коп..

Управлінням Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова 24 грудня 2010 року було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Згідно вимог п. 1 ст. 14 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1058-ІV), страхувальниками є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 згаданого Закону є платниками страхових внесків та зобовязані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відносно посилань апелянта, слід зазначити, що обов'язковість сплати страхових внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування не пов'язується із статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності, та не підпадає під правовідносини, що регулюються Указом Президента України від 03.07.1998 № 727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, оскільки статтею 18 Закону №1058-ІV визначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове законодавство; законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Законом України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування, яким разом із вже згаданим Законом не встановленої такої пільги, як звільнення від сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування для субєктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Отже, обовязок сплачувати страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як субєкта підприємницької діяльності (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 09.03.2010 року).

Відносно Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва за №727/98 від 03.07.1998 року, з наступними змінами та доповненнями, який регулює питання оподаткування субєктів малого підприємництва слід зазначити, що згідно з вимогами статті 16 Прикінцевих положень згаданого Закону, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу про звільнення субєктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать, а тому застосуванню не підлягають.

Згідно ст. 19 Закону №1058-ІV страхові внески до солідарної системи нараховуються для роботодавця на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів констатує , що посилання позивача на те, що він є платником єдиного податку, як на підставу неправомірності нарахування відповідачем стахових внесків, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2011 року у справі №2а-249/11/1370, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову про скасування вимоги про сплату боргу 21.12.2010 року за №Ф-355 на суму 14002 грн. 36 коп..

Відтак, перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що органом пенсійного фонду правомірно було нараховано позивачу суму страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 197, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі №2а-509/11/1370 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

ОСОБА_2