Справа № 607/6259/15-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 876/6061/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Іщук Л.П.,Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Сердюк О.Ю.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 травня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі (далі - УПФУ в м. Тернополі) щодо відмови в нарахуванні та виплати йому нарахованої пені відповідно до ч. 3 ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в сумі 7 697,39 грн. та стягнути з відповідача на його користь індекс інфляції на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку порушенням строків їх виплати» в розмірі 12 693,91 грн.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.05.2015 р. у задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржив ОСОБА_1 Апеляційна скарга мотивована тим, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.05.2014 р. та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 р. встановлено, що відповідач нараховував та не сплачував позивачу кошти згідно довідки 2006 року, що підтверджується розпорядженням № 203842 УПФУ в м. Тернополі від 20.11.2013 р., а тому виплачені відповідачем кошти в листопаді 2014 року підлягають індексації. Крім того, оскільки за період із 06.06.2013 р. до дня фактичної виплати, він недоотримував по 5392,47 гривень щомісячно, тому ці кошти фактично є коштами, які безпідставно з нього стягнуті органом Пенсійного фонду, а тому відповідач зобов'язаний сплатити пеню відповідно до закону. Тому просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.05.2014 р., яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 р., визнано протиправною відмову УПФУ в м. Тернополі в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році та зобов'язано відповідача, починаючи з 06.06.2013 р. нарахувати та виплатити позивачу пенсію по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році, на підставі довідки, виданої Головним управлінням МВС України в Тернопільської області № 9/6105 від 23.10.2006 р.

Позивач звернувся до УПФУ в м. Тернополі із заявами щодо пенсійного забезпечення та щодо виплати пені на нараховані суми коштів згідно з рішенням суду.

Як слідує з відповідей УПФУ в м. Тернополі від 11.02.2015 р. та 18.03.2015 р., на виконання зазначених судових рішень ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії з 06.06.2013 р. із урахуванням заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження у 1986 році на підставі довідки, виданої Головним управлінням МВС України в Тернопільської області № 9/6105 від 23.10.2006 р. Пенсійна виплата склала з 06.06.2013 р. - 8940 грн., з 01.12.2013 р. - 9490 грн. Доплату пенсії за період з 06.06.2013 р. по 30.10.2014 р. в розмірі 91671,98 грн. виплачено в листопаді 2014 року.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова УПФУ в м. Тернополі у виплаті позивачу пені відповідно до ч. 3 ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в сумі 7967,39 гр., та стягнення з відповідача у його користь 12693,91 грн. індексу інфляції на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку порушенням строків їх виплати» ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідачем із позивача будь-які кошти не стягувалися, відтак вимоги ч. 3 ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до правовідносин між сторонами застосуванню не підлягають, а Постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.05.2014 р., яка набрала законної сили 09.10.2014 р. була прийнята відповідачем до виконання та повністю виконана у встановлений законом строк і затримки строку виплати пенсії не відбулося. За вказаних обставин судом установлено, що відсутні підстави для визнання протиправною відмови відповідача у виплаті позивачу 7967,39 грн. пені та стягнення 12693,91 грн. індексу інфляції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права,а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Виходячи із зазначеного, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 р. було прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 р.

Згідно абзацу 1 пункту 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Як вбачається з обставин справи, в даному випадку позивач звернувся з позовом про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на прийняття Тернопільським міськрайонним судом рішення від 06.05.2014 р., яке набрало чинності після винесення рішення Львівським апеляційним адміністративним судом 09.10.2014 р., яким було проведено перерахунок пенсії з 06.06.2013 р. із врахуванням заробітної плати. Тобто дана сума заборгованості не нараховувалась, а була визначена судом.

Посилання позивача на норму ч. 3 ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставною, оскільки дана норма є спеціальною та встановлює конкретну відповідальність у вигляді пені у визначеному цим Законом розмірі лише у випадках безпідставного стягнення коштів.

За таких обставин, вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на положення норм Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 травня 2015 року по справі №607/6259/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : Л.П Іщук

С.П. Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 06.10.2015 р.