Справа № 826/7416/15
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7416/15 Головуючий у 1-й інстанції: Нагорянський С.І. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді: Чаку Є.В.

суддів: Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства соціальної політики України (далі - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача, які полягають у наданні позивачу недостовірної інформації про те, що наказ Міністерства соціальної політики України № 207 від 02 червня 2006 року «Про затвердження форми Персональної картки особи, яка звернулась за сприянням у працевлаштуванні до центру зайнятості та додатків до неї» не підлягав державній реєстрації на підставі підпункту «е» пункту 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 28 грудня 1992 року .

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 11 серпня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції матеріальних та процесуальних норм.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

04 листопада 2014 року позивач звернувся до Міністерства соціальної політики України з інформаційним запитом, в якому просив надати інформацію шляхом конкретизації: на підставі якого підпункту пункту 5 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 28 грудня 1992 року, наказ Міністерства праці та соціальної політики № 207 від 02 червня 2006 року не подавався на державну реєстрацію.

Вищевказаний запит отриманий відповідачем 04 листопада 2014 року та зареєстрований за № 19253/26.

Листом № 408/06/186-14 від 10 листопада 2014 року за підписом заступника директора юридичного департаменту Міністерства соціальної політики України, позивачу було надано відповідь, згідно якої, наказ Міністерства праці та соціальної політики № 207 від 02 червня 2006 року «Про затвердження форми Персональної картки особи, яка звернулася за сприянням у працевлаштуванні до центру зайнятості та додатків до неї», відповідно до підпункту «е» пункту 5 Положення, державній реєстрації в Міністерстві юстиції не підлягав.

Позивач вважає, що відповідачем було надано недостовірну інформацію про те, що наказ Міністерства соціальної політики України № 207 від 02 червня 2006 року не підлягав державній реєстрації, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, регламентовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ст. 14 Закону № 2939-VI, розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно п.п. 8 п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 02 липня 2014 року, Мін'юст відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації.

Також, в силу пункту 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 28 грудня 1992 року (Положення № 731), державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та цього Положення.

Державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер (пункт 2 Положення № 731).

Так, наказом Міністерства праці та соціальної політики № 207 від 02 червня 2006 року затверджено форми Персональної картки особи, яка звернулась за сприянням у працевлаштуванні до центру зайнятості та додатків до неї.

Водночас, наказом Міністерства праці та соціальної політики № 761 від 13 листопада 2013 року «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністерства праці і соціальної політики України», визнано таким, що втратив чинність, зокрема, наказ Міністерства праці та соціальної політики № 207 від 02 червня 2006 року «Про затвердження форми Персональної картки особи, яка звернулась за сприянням у працевлаштуванні до центру зайнятості та додатків до неї».

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду інформаційного запиту позивача, Міністерство праці та соціальної політики України надало позивачу інформацію, про те, що наказ Міністерства праці та соціальної політики України № 207 від 02 червня 2006 року «Про затвердження форми Персональної картки особи, яка звернулася за сприянням у працевлаштуванні до центру зайнятості та додатків до неї», відповідно до підпункту «е» пункту 5 Положення, державній реєстрації в Міністерстві юстиції не підлягав.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що листом № 408/06/186-14 від 10 листопада 2014 року позивачу було надано повну та достовірну інформацію стосовно його запиту, яка відповідала суті та змісту запитуваної інформації, що виключає протиправність його дій.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача про те, що предметом розгляду у даному випадку є питання надання суб'єктом владних повноважень, як розпорядником, інформації на запит позивача, а не питання процедури проведення державної реєстрації нормативно-правових актів центральних органів виконавчої влади.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом 04 листопада 2014 року стосовно своїх порушених прав на працю.

Разом з тим, у позовній заяві позивачем не вказано, які саме його права порушені діями чи бездіяльністю відповідача, та яким саме чином факт реєстрації наказу № 207 від 02 червня 2006 року вплинув на його права, що також не було ним підтверджено під час розгляду справи у судовому засіданні.

Крім того, суд зазначає, що посилання позивача на те, що наказ № 207 від 02 червня 2006 року є актом нормативно-технічного характеру, не підтверджують порушення його прав.

Суд також вважає, що оскаржувані дії Міністерства соціальної політики України стосовно надання позивачу відповіді, в якій вказувалося, що наказ № 207 не підлягав реєстрації, жодним чином не може вплинути на його право на працевлаштування, про яке він звертав увагу суду, оскільки як було встановлено вище, наказ Міністерства соціальної політики України № 207 від 02 червня 2006 року втратив чинність на підставі наказу Міністерства соціальної політики України № 761 від 13 листопада 2013 року «Про визнання такими, що втратили чинність деяких наказів Міністерства соціальної політики України», а позивач звернувся до суду з приводу порушення його прав лише через рік після цієї події.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши всі матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Міністерством соціальної політики України було надано достовірну інформацію на запит ОСОБА_2 та у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому підстави для задоволення позовної вимоги позивача - відсутні.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Старова Н.Е.

Файдюк В.В.