Справа № 817/2363/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/800/61351/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів: головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача) ,Зайцева М.П., Маринчак Н.Є., секретар судового засідання Корецький І.О.,
за участю: представника позивача Сократової А.О.,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області
на постановуРівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року
та ухвалуЖитомирського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року
у справі№817/2363/14
за позовомПублічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго»
доДержавної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» (далі - ПАТ «Рівнеобленерго», позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просило:

- визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області щодо відмови у зарахуванні в зменшення щомісячного авансового внеску з податку на прибуток підприємств у розмірі 700917,00 грн. за 2014 звітний рік суми переплати з податку на прибуток підприємств у розмірі 4232968,00 грн., яка виникла внаслідок сплати авансових внесків з податку на прибуток підприємств при виплаті дивідендів;

- визнати неправомірною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області щодо нездійснення самостійного зарахування у зменшення позивачеві податкового зобов'язання зі сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 700917,00 грн. за 2014 звітний рік суми переплати з податку на прибуток підприємств у розмірі 4 232968,00 грн., яка виникла внаслідок сплати авансових внесків з податку на прибуток підприємств при виплаті дивідендів;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області зарахувати у зменшення позивачеві сум авансових внесків з податку на прибуток підприємств, визначених у розмірі 700917,00 грн., що підлягають сплаті щомісячно протягом 2014 звітного року за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року, суми авансових внесків з податку на прибуток підприємств, сплачених при виплаті дивідендів у розмірі 4232968,00 грн. з відображенням такого зарахування у картці особового рахунку позивача, а залишок не зарахованої суми віднести у позитивне сальдо розрахунків позивача з бюджетом.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року у даній справі, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року, позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити в силі.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що протягом 2011-2012 років ПАТ «Рівнеобленерго» здійснено виплату акціонерам дивідендів, під час якої нараховано та сплачено до бюджету авансові внески з податку на прибуток підприємств у загальній сумі 10892292,00 грн., а саме: 9432676,00 грн. за 2011 рік та 1459616,00 грн. за 2012 рік.

3 березня 2014 року позивачем подано до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, у рядку 23 якої визначено авансові внески, що підлягатимуть сплаті у 2014 році на рівні 700917,00 грн./міс.

У рядку 13 декларації позивачем зазначено суму на зменшення нарахованої суми податку на прибуток підприємств за звітний податковий період на рівні 8411008,00 грн., до якої також включено 6659324,00 грн. авансових внесків, нарахованих у зв'язку із виплатою дивідендів протягом 2011-2012 років (рядок 13.5.1 додатку ЗП до рядка 13 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік).

При цьому, решта суми авансових внесків, нарахованих у зв'язку із виплатою дивідендів протягом 2011-2012 років, у розмірі 4232968,00 грн. віднесена платником податку на зменшення нарахованої суми податку на прибуток підприємств у наступних звітних (податкових) періодах (рядок 13.5.2 додатку ЗП до рядка 13 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік).

3 березня 2014 року ПАТ «Рівнеобленерго» звернулося до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області з листом №22-55/1191, в якому просив зарахувати авансові внески у сумі 4232968,00 грн. у рахунок погашення грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств за 2014 рік або повернути їх на поточний рахунок.

Листом від 14 березня 2014 року №4487/10/17-16-15-02-05 Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області повідомила платника податків про неможливість здійснення такого зарахування або повернення.

2 червня 2014 року позивач звернувся до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області із заявою №22-55/2852, в якій просив зарахувати авансові внески у сумі 4232968,00 грн. в рахунок погашення грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств за 2014 рік.

Листом від 11 червня 2014 року за №10455/10/17-16-15-02-05 Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області повідомила платника податків про неможливість здійснення такого зарахування, посилаючись на те, що в силу підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України таке зарахування можливе виключно за результатами звітного податкового періоду, тобто, 2014 року, а механізм коригування суми щомісячних авансових внесків за рахунок авансових внесків законодавством не передбачений.

Судами також встановлено, що авансові внески у зв'язку із виплатою дивідендів протягом 2011-2012 років сплачувались позивачем за кодом бюджетної класифікації 11021000, однак, у своїх заявах, викладених у листах від 3 березня 2014 року за вих. №22-55/1191, від 2 червня 2014 року за вих. №22-55/2852, позивач просив спрямувати наявну суму переплати в рахунок сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток підприємств за 2014 рік за кодом бюджетної класифікації 11024000. Переплата по авансовим внескам з податку на прибуток підприємств по коду платежу 11024000 за позивачем не обліковується, разом з тим станом на 3 вересня 2014 року наявна переплата з податку на прибуток підприємств по коду платежу 11021000 в розмірі 56782,58 грн., в яку не включено суму авансових внесків у зв'язку із виплатою дивідендів протягом 2011-2012 років.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що, оскільки сума авансових внесків, сплачених у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів), перевищує суму податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, тому платник податку може зменшувати суми щомісячних авансових внесків з даного податку, які підлягають сплаті у 2014 році, на суму такого перевищення до повного її погашення.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно із п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (тут і надалі - в редакції згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв'язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» №5083-VI від 5 липня 2012 року) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Згідно з пунктом 2 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до п. 57.1 Податкового кодексу України, мають сплачувати у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку.

Відповідно до підпункту 153.3.1 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу, чи ні.

Згідно з підпунктом 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Обов'язок з нарахування та сплати авансового внеску з цього податку, за визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу ставкою, покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім платників цього податку, які підпадають під дію статті 156 цього Кодексу).

Підпунктом 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Авансовий внесок із податку, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів) (підпункт 153.3.8 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України).

Водночас, Законом України від 4 липня 2013 року №403-VII, що набрав чинності 4 серпня 2013 року, до Податкового кодексу України внесено зміни, які дозволяють платникам податків враховувати сплату авансового внеску під час виплати дивідендів в оплату щомісячних авансів з податку на прибуток.

Так, після доповнень згідно із цим Законом до Податкового кодексу України у його абзацах п'ятому та шостому пункту 57.1 статті 57 встановлено, що на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом. Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Відтак, внесені до Податкового кодексу України зміни прямо дозволяють зменшити щомісячні аванси з податку на прибуток на суму сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів як в поточному, так і в попередніх періодах.

Враховуючи наведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев

Н.Є. Маринчак