Справа № 607/21217/14-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 876/7758/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі (далі - відповідач) про визнання протиправними дій та зобов'язання відповідача провести повторний перерахунок пенсії з врахуванням довідки про заробітну плату за період роботи з 01.01.1992 року по 31.12.1996 року в Тернопільській дирекції акціонерно-комерційного агропромислового банку «Україна».

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2015 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, та не встановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з особових рахунків не можливо встановити яка сума заробітної плати повинна враховуватись для обчислення пенсії, оскільки в них є виправлення та закреслення. Крім того, висновок експерта не є обов'язковим для суду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка 01.01.1991 року назначена на посаду економіста першої категорії Республіканського акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», а 24.09.2001 року звільнена з роботи у зв'язку з ліквідацією банку «Україна» (а.с. 4-5).

У 2014 році позивачка зверталася до відповідача із заявою про призначення пенсії, яка була їй призначена з 01.10.2014 року в розмірі 949 грн. (а.с. 6-8).

Як вбачається з листа відповідача, довідка про заробітну плату за період роботи з 01.01.1992 року по 31.12.1996 року не була врахована, оскільки первинні документи банку, в якому працювала позивачка, велися неналежним чином (а.с. 29-30).

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка в період 1992-1996 років працювала в Тернопільській дирекції акціонерно-комерційного агропромислового банку «Україна» та отримувала заробітну плату, з якої перераховувались внески до органу пенсійного фонду.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що за змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11, 14.05.2013 року у справі № 21-125а13, 28.05.2013 року у справі №21-97а13, в якій визначено, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Покликання апелянта на неналежне ведення банком документації спростовується висновком судово-економічної експертизи від 02.03.2015 року № 100/15-22 (а.с. 52-62), в якому експерт, проводив огляд особових рахунків позивачки про нарахування заробітної плати за період її роботи в банку у 1992-1996 роках.

Відповідно до висновку дослідження сума заробітної плати, яка повинна бути врахована при нарахуванні пенсії позивачці складає 677891672,97 карбованців та 1740,22 грн., що на 917,18 карбованців більше, ніж вказано в архівній довідці Державного архіву Тернопільської області від 18.12.2012 року № Т-27/05-13. Вказане розходження пояснюється тим, що у довідку не включено суми нарахованої заробітної плати у січні та у квітні 1992 року відповідно 158,18 крб. та 760 крб. та більше включено на 1 крб. у серпні 1993 року.

Стаття 81 КАС України встановлює, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Згідно ч. 4, 5 ст. 82 КАС України експерт дає свій висновок у письмовій формі. Висновок експерта приєднується до справи. Суд має право в судовому засіданні запропонувати експерту дати усне пояснення до свого висновку. Якщо експертиза проводиться в судовому засіданні, експерт може дати усний висновок. Висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Твердження відповідача про неможливість встановлення сум заробітної плати позивачки з особових рахунків колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі рахунки заповнюються працівником бухгалтерії відповідної установи та неакуратне їх заповнення не може позбавити працівника пенсії, на яку він має право відповідно до чинного законодавства.

На незгоду відповідача з висновком експерта апеляційний суд зазначає наступне. Вказаний висновок базується на особових рахунках працівника банку по заробітній платі, в яких вказана нарахована сума заробітної плати позивачки за 1992-1996 роки, які містяться в матеріалах справи. Крім того, і Інструкцією про порядок сплати і обліку страхових та інших внесків підприємств, установ, організацій і громадян до Пенсійного фонду України, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 26.03.92 № 2-1 та Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів від 10.06.1994 № 5-5 передбачено сплату обов'язкових страхових внесків працюючих громадян до ПФУ в розмірі 1% заробітної плати. Таким чином, використання експертом не всіх нормативно-правових актів не вплинуло на повноту та якість проведеного дослідження.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2015 у справі № 607/21217/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула