Справа № 461/13273/13-а,2-а/461/59/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року Справа № 876/2745/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року у справі за позовом Львівського міського голови до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2013 року Львівський міський голова (далі Голова) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради (далі ОСОБА_4) від 18.07.2013 року № 2542 «Про звіт про роботу виконавчих органів міської ради за 2012 рік».

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року у справі № 461/13273/13-а позов було задоволено повністю.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог Голови.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що оскаржувану ухвалу прийнято за наслідками заслуховування та обговорення звіту про роботу виконавчих органів ОСОБА_4 за 2012 рік під час пленарного засідання сесії ОСОБА_4 6-го скликання. Цією ухвалою ОСОБА_4 у звязку із грубим невиконанням вимог ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», фактами незаконної бездіяльності, саботування впровадження своїх рішень та неможливістю налагодити ефективну виконавчу роботу визнала незадовільною роботу Голови за звітний період.

Виходячи із приписів ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» компетенція міських рад передбачає повноваження заслуховувати звіт міського голови про діяльність виконавчих органів ради, а також надавати власну оцінку діяльності як виконавчих органів міської ради, так і міського голови, зокрема у формі прийняття рішення про недовіру міському голові.

Виходячи із приписів ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» оскаржувана ухвала ОСОБА_4 містить оцінку представницького органу місцевого самоврядування щодо діяльності Голови та виконавчих органів ОСОБА_4 упродовж 2012 року, надану з огляду на закріплені у ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження представницького органу місцевого самоврядування щодо заслуховування звітів відповідальних перед ним посадових осіб місцевого самоврядування та виконавчих органів.

Проект ухвали, який виносився на розгляд сесії, під час пленарного засідання обговорювався та за результатами внесених зауважень був проголосований з змінами, що не суперечить положенням ОСОБА_4.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову Голови відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечила обґрунтованість вимог апелянта, просила залишити оскаржуване судове рішення без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги Голови, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана ухвала ОСОБА_4 № 2542 від 18.07.2013 року «Про звіт про роботу виконавчих органів міської ради за 2012 рік» прийнята з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та без врахування фактичних обставин, а отже є незаконною та підлягає скасуванню.

Даючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 18.07.2013 року ОСОБА_4 було прийнято оскаржувану ухвалу № 2542 «Про звіт про роботу виконавчих органів міської ради за 2012 рік», якою було вирішено:

1. Визнати незадовільною роботу виконавчих органів ОСОБА_4 за 2012 рік.

2. Рекомендувати Голові звільнити у звязку з невідповідністю займаним посадам таких осіб:

ОСОБА_5, начальника управління комунальної власності департаменту економічної політики;

ОСОБА_6, начальника управління охорони історичного середовища;

ОСОБА_7, начальника управління зовнішньоекономічних відносин та інвестицій департементу економічної політики;

ОСОБА_8, начальника управління культури департаменту гуманітарної політики;

ОСОБА_9, начальника відділу кадрів апарату виконавчого комітету.

3. Визнати незадовільною роботу Голови ОСОБА_10;

4. Доручити Голові доповісти на наступному пленарному засіданні ОСОБА_4 про результати виконання ухвали ОСОБА_4 від 07.02.2013 року № 2080 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Львівської міської ради, затвердження загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» із змінами, внесеними згідно з ухвалою ОСОБА_4 від 11.04.2013 року № 2290.

5. Контроль за виконанням ухвали покласти на Голову.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Положеннями п.6 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що адміністративним позовом є звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України позивачем слід вважати особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду;

Згідно із ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами рад є органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

За приписами ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Статтею 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях (ч. 3 ст. 12 Закону).

Відповідно до ч.7 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова не рідше одного разу на рік звітує про свою роботу перед територіальною громадою на відкритій зустрічі з громадянами. На вимогу не менше половини депутатів відповідної ради сільський, селищний, міський голова зобов'язаний прозвітувати перед радою про роботу виконавчих органів ради у будь-який визначений ними термін.

Відповідно до матеріалів справи даний позов поданий Головою, який відповідно до наведених правових норм є окремими субєктом владних повноважень, не входить до структури виконавчих органів ОСОБА_4.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що п. 1 оскаржуваної ухвали ОСОБА_4 № 2542 від 18.07.2015 року, яким було визнано незадовільною роботу виконавчих органів ОСОБА_4 за 2012 рік, стосується саме прав та охоронюваних законом інтересів цих органів і щодо цих позовних вимог він є неналежним позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

За змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції. Умовами такого допуску є згода позивача та незмінність підсудності адміністративної справи.

КАС України не передбачає можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції, а отже відповідні позовні вимоги Голови задоволені бути не можуть.

Щодо п. 2 ухвали ОСОБА_4 № 2542 від 18.07.2015 року апеляційний суд звертає увагу на те, що він носить для Голови рекомендаційний характер, не створює для нього будь-яких нових обовязків, не порушує його жодних прав та не тягне за собою будь-яких негативних наслідків. Відтак, оскільки судовому захисту підлягає лише порушене право позивача, то відповідні позовні вимоги Голови є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Даючи оцінку правомірності п. 4 та п. 5 оскаржуваної ухвали № 2542 від 18.07.2015 року, якими доручено Голові доповісти на наступному пленарному засіданні ОСОБА_4 про результати виконання ухвали ОСОБА_4 від 07.02.2013 року № 2080 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Львівської міської ради, затвердження загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» із змінами, внесеними згідно з ухвалою ОСОБА_4 від 11.04.2013 року № 2290 та покладено на нього контроль за виконанням оскаржуваної ухвали, апеляційний суд вважає, що покладення вказаних обовязків на Голову узгоджується із приписами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у частині підконтрольності та підзвітності ОСОБА_4 її виконавчих органі та ч. 3 ст. 12 вказаного Закону, відповідно до якої міський голова очолює виконавчий комітет відповідної міської ради, головує на її засіданнях. Таким чином, підстав для визнання протиправною оскаржуваної ухвали ОСОБА_4 у цій частині також немає.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що оскільки 18.07.2013 року Голова прозвітував на пленарному засіданні ОСОБА_4 про роботу виконавчих органів ОСОБА_4 за 2012 рік, то відповідач вправі був у оскаржуваній ухвалі від 18.07.2013 року № 2542 «Про звіт про роботу виконавчих органів міської ради за 2012 рік» давати оцінку роботі саме виконавчих органів ОСОБА_4 за відповідний період, а не Голови, який не входить у систему таких органів і є головною посадовою особою територіальної громади міста, окремим субєктом владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що п. 3 оскаржуваної ухвали ОСОБА_4 від 18.07.2013 року № 2542 є протиправним і підлягає скасуванню.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивачки судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року у справі № 461/13273/13-а та прийняти нову, якою позов Львівського міського голови ОСОБА_10 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 ухвали Львівської міської ради від 18 липня 2013 року № 2542 «Про звіт про роботу виконавчих органів міської ради за 2012 рік».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

ОСОБА_11

Постанова у повному обсязі складена 25 вересня 2015 року.