Справа № 466/4717/15а
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року Справа № 876/8755/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

Головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування висновку,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати висновок відповідача від 04.06.2015 року № 36-1228 щодо розвязання спору за його позовом до ОСОБА_1 про зобовязання до вчинення дій щодо усунення дискримінації прав батька дитини, зустрічним позовом ОСОБА_1 до нього про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення днів зустрічей дитини з батьком.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку органу опіки та піклування відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний висновок органу опіки та піклування відповідає усім критеріям нормативно-правового акту індивідуальної дії, а отже оскарження такого акту має відбуватись за правилами адміністративного судочинства.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, в межах викладених в ній доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Для вирішення питання за правилами якого судочинства слід розглядати певний спір, і чи володіє він ознаками справи адміністративної юрисдикції, яка повинна розглядатися за правилами передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, слід виходити із субєктного складу та предмету заявленого позову.

Так, предмет позову матеріально правова вимога позивача до відповідача викладена у позовній заяві. У справі адміністративної юрисдикції вимога адміністративного позову повинна ґрунтуватися на публічно правових відносинах позивача із відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі є субєктом владних повноважень, проте висновок, наданий ним і який є предметом оскарження у вказаній справі носить рекомендаційний характер, не є нормативно-правовим або правовим актом індивідуальної дії.

За таких обставин вимоги позивача не є публічно правовими, відтак, розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства виключається.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права та прийнято вірне рішення про відмову у відкритті провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 109 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі № 466/4717/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська