Справа № 2а/2470/1722/11
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2011-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12:05год. 23 серпня 2011 року м. Чернівці Справа № 2а/2470/1722/11

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Маренича І.В.

секретаря судового засідання Столяра О.О.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Прокурора Першотравневого району в м. Чернівців інтересах держави в особі Чернівецького міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 7540,25 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 12 лютого 2007 року відповідач подала до Чернівецького міського центру зайнятості заяву про надання їй статусу безробітної, в якій зазначила що на час звернення трудовою діяльністю не займається. На підставі зазначеної заяви 12.02.2007 року позивачем видано наказ № НТ 070212 про надання відповідачу статусу безробітної.

20 квітня 2011 року під час проведення позивачем розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним було встановлено, що відповідач в період з 16.08.04р. по 24.12.10р. була зареєстрована, як приватний підприємець та одночасно з 01.03.07р. по 22.07.08р. перебувала на обліку у центрі зайнятості. За результатами перевірки складено акт розслідування страхових випадків № 36 від 20.04.11р.

Таким чином, відповідач при зверненні до позивача надала завідомо неправдиві відомості щодо віднесення себе до незайнятого населення, хоча не мала підстав та права для отримання статусу безробітної та отримання допомоги по безробіттю, а тому допомога виплачена відповідачу в сумі 7540,25 грн. в період з 12.02.07р. по 23.07.08р. відповідно до вимог чинного законодавства отримана безпідставно та незаконно.

На адресу відповідача 21.04.11р. було направлено претензію з пропозицією добровільно повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 7540,25 грн., однак відповідач дану претензію проігнорувала, в звязку із чим позивач змушений був звернутися до суду.

Таким чином, станом на день звернення до суду заборгованість відповідача становить 7540,25 грн.

На день розгляду справи відповідач вказану заборгованість не погасила.

Представники позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ст.121 Конституції України до основних функцій прокуратури віднесено представництво інтересів держави в судах у випадках, визначених законом. Однією із форм представництва є, у відповідності до ч.3 ст.36-1 Закону України Про прокуратуру , звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

Судом встановлено, що під час проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» 20 квітня 2011 року по ОСОБА_3 встановлено, що відповідач в період з 16.08.04р. по 24.12.10р. була зареєстрована, як приватний підприємець та одночасно з 01.03.07р. по 22.07.08р. перебувала на обліку у центрі зайнятості, за результатами перевірки складено акт розслідування страхових випадків № 36 від 20.04.11р.

Відповідно до заяви про надання статусу безробітного від 12.02.07р. ОСОБА_3 просить до вирішення питання про її працевлаштування надати їй статсту безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

Наказом Чернівецького міського центру зайнятості від 12.02.07р. № НТ070212 ОСОБА_3 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю; наказом від 23.07.08р. № НТ080723 ОСОБА_3 припинено виплату допомоги по безробіттю та знято з обліку у звязку із поданням безробітним письмової заяви про відмову від послуг Чернівецького міського центру зайнятості.

Як вбачається з відповіді відділу державної реєстрації Чернівецької міської ради від 11.05.11р. на запит Чернівецького міського центру зайнятості, ОСОБА_3 в період з 16.08.04р. по 24.12.10р. зареєстрована, як приватний підприємець.

21.04.11р. на адресу відповідача було направлено претензію з пропозицією добровільно повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 7540,25 грн., однак відповідач дану претензію проігнорувала, На день предявлення позову до суду заборгованість відповідачем добровільно погашена не була.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття регулюються Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 02.03.2000року № 1533-ІІІ (далі Закон № 1533).

Частини 2 та 3 ст. 36 Закону № 1533 передбачають, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до абзацу 1 п.п. 5.5. наказу Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» від 20 листопада 2000 року N 307 (далі-Порядок) виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно п.п. 6.14 Порядку, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте відповідач не надав доказів по сплаті заборгованості.

Враховуючи вищезазначене, повно, всебічно дослідивши докази по справі, обєктивно оцінивши їх, суд приходить до висновку - позов задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_3 (м. Чернівці, вул. Л. Кобилиці, 56/24) на користь Чернівецького міського центру зайнятості кошти в сумі 7540,25 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанову в повному обсязі виготовлено < Дата >

Суддя Маренич І.В.