Справа № 813/5592/14
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Справа № 876/10236/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

представника позивача Кулака І.О.,

представника відповідача Холявки І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів (тепер ДФС) у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ ФРУТ СЕКЮРІТІ» до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ТБ ФРУТ СЕКЮРІТІ» звернулося до суду з позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.08.2014 року.

Позивач посилався на те, що господарська операція із ТзОВ «Семикс» була вчинена реально й документована у повній відповідності до чинного законодавства України. Оскільки учасники таких правовідносин були платниками ПДВ, тому на підставі виписаних виконавцями робіт податкових накладних позивач мав повне право на формування податкового кредиту. Оспорюване рішення відповідача фактично ґрунтується на припущеннях податкового органу, порушує його права та законні інтереси, тому воно підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 05.08.2014 року.

Постанову суду першої інстанції оскаржила Городоцька об'єднана державна податкова інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, яка в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність реального характеру договору позивача та ТзОВ «Семикс» в січні 2014 року , внаслідок чого було безпідставно завищено суму податкового кредиту по господарській операції з цим контрагентом на 60000 грн. В наданих документах позивачем містяться недоліки та розбіжності. Зокрема, при перевірці не надано специфікації до договору як його невід'ємної частини. Подана в суді специфікація не дає можливості встановити ціну товару, вона складена в м. Городку, в той час, як договір укладений в м. Львові, в ній немає посилання на додаток до договору, не встановлено місце знаходження КУНГів, що свідчить про їх не постачання, не має документів транспортування вантажу. Позивач не подав доказів вжиття заходів для отримання інформації про господарську діяльність його контрагента, проведення зустрічної перевірки якого є неможливим.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, представника позивача, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В справі встановлено, що Городоцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області було проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ТБ ФРУТ СЕКЮРІТІ» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Семикс» за січень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №319/2201/38626541 від 25.07.2014 року, у якому зафіксовано порушення позивачем вимог п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 60 000 грн., в тому числі по декларації з податку на додану вартість за січень 2014 року у розмірі 56 000 грн., за лютий 2014 року у розмірі 4 000 грн.

Податковий орган дійшов висновку, що господарська операція між ТзОВ «ТБ ФРУТ СЕКЮРІТІ» та його контрагентом ТОВ «Семикс» не носила реального характеру, а була лише документована на папері з метою отримання податкових вигод.

Так, в акті перевірки відповідач послався на дані акта №1012/26-55-22-07/38348306 від 03.04.2014 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Семикс», складеного ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві та відсутність у ТОВ «Семикс» необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг) тощо.

На підставі акта №319/2201/38626541 від 25.07.2014 року відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 05.08.2014 року щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (+60 000 грн.) та штрафними санкціями (15 000 грн.).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що господарські правовідносини позивача з його контрагентом носили реальний характер, в зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) тощо.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що у платника податку виникає право на включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за умови підтвердження відповідними первинними документами здійснення господарських операцій, на підставі яких платником податків було сформовано податковий кредит, та наявності належним чином оформлених податкових накладних.

Позивач на обґрунтування своїх доводів щодо реальності господарських операцій з ТзОВ «Семикс» подав суду копію договору купівлі-продажу №02/012014-К від 02.01.2014 року, укладеного із ТзОВ «Семикс», на виконання умов якого ТзОВ «Семикс» (продавець) передало у власність позивачу (покупець) товар - КУНГи, тобто здійснило поставку КУНГів у продовж січня - лютого 2014 року в загальній кількості 15 штук на загальну суму 360 000 грн., в т.ч. ПДВ 60 000 грн.; специфікацію, яка є невід'ємною частиною договору; ряд копій видаткових накладних, детально наведених судом в оскаржуваній постанові, копії актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів; копії інвентаризаційних описів основних засобів (розписки) №1 від 01.04.2014 року, №2 від 01.07.2014 року; копію довідки про місцезнаходження та кількість поставлених КУНГів; а також копії фотокарток із зображенням КУНГів, місця їх розташування та встановлення.

Надані позивачем первинні документи, які складалися сторонами при здійсненні господарської операції, за своїм змістом засвідчують законність проведення операції та підтверджують факт реальної передачі (поставки) контрагентом товару - КУНГів позивачу.

Суд дійшов правильного висновку, що вони відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики, та містять необхідні для первинних документів дані, що дозволяє достовірно встановити обсяги та зміст відповідної господарської операції.

По розрахунках із ТзОВ «Семикс» позивачем було включено до податкового кредиту по деклараціях з податку на додану вартість за січень 2014 року у сумі 5 6000 грн., за лютий 2014 року у сумі 4 000 грн.

Факт того, що придбані позивачем КУНГи використовувалися ним безпосередньо у господарській діяльності, а саме для надання охоронних послуг у садах замовників підтверджений наявними в справі доказами.

Зважаючи на наявність податкових накладних та підтвердження реальності здійснення господарських операцій, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про правомірне віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплаченого на користь контрагента у ціні товару.

Щодо твердження відповідача щодо неможливості реального здійснення такої господарської операції контрагентом позивача з підстав відсутності у нього власних виробничих об'єктів, приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів тощо, суд правильно вважав, що контрагент (и) позивача вправі залучати для реалізації своєї господарської компетенції не лише власні ресурси, а, на законних підставах або без таких, й ресурси інших осіб, а тому, відсутність у певних осіб майна, устаткування, ресурсів тощо не є безумовним свідченням неможливості здійснення ним (и) господарських операцій, а такі обставини повинні досліджуватися та оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи.

На момент здійснення господарської операції, ТзОВ «Семикс» знаходився в ЄДР і у нього не було анульовано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, а товар, який був предметом договору, не вилучався з цивільного обороту України та спірні господарські правовідносини в судовому порядку не визнавались недійсними.

При вирішенні спору суд правильно оцінив доводи відповідача щодо відсутності товарно-супровідних документів при придбанні товарів (товарно-транспортних накладних), якими він обґрунтовує нереальність та безтоварність операцій.

У відповідності до розділу1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна накладна є документом обов'язковим для учасників транспортного процесу, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Відповідно, товарно-транспортні накладні призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак, визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У зв'язку з чим, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, а тому, відсутність таких документів не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій із закупівлі товарів.

Більш того, як видно з договору від 02.01.2014 року, укладеного між позивачем та його контрагентом, транспортування товару здійснювалась силами та коштами постачальника, а оскільки ТзОВ «ТБ ФРУТ СЕКЮРІТІ» не транспортував вантаж, тому не міг мати таких в наявності.

Виходячи зі змісту Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА України №236 від 22.04.2011 року, акт про неможливість проведення зустрічної звірки за своєю природою призначений виключно для засвідчення факту об'єктивної неможливості здійснення такого заходу як зустрічна звірка, а не фактів порушення платниками податків податкового чи іншого законодавства.

У зв'язку з чим, суд правильно вважав, що сама по собі неможливість реалізації органом доходів і зборів визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічної звірки вказаного контрагента не може вважатись доказом вчинення ним порушень податкового законодавства, а тим більше неможливість проведення зустрічної звірки не може свідчити про вчинення порушень податкового законодавства третіми особами ( позивачем).

Отже, акт №1012/26-55-22-07/38348306 від 03.04.2014 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Семикс», складений ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві, не може розглядатися як належне підтвердження фактів порушення платником податків податкового законодавства, здобуте в ході перевірки, тим більше, що акт, на який посилається відповідач, стосуються не безпосередньо позивача, а його контрагента.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справ, дав належну оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив постанову, підстави для скасування якої відсутні.

Доводи апеляційної скарги, наведені вище, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 року в справі №813/5592/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : Д.М. Старунський

А.І. Рибачук