Справа № 804/9055/15
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"05" жовтня 2015 р. справа № 804/9055/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Білак С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у справі № 804/9055/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, треті особи - Дніпропетровська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будінжиніринг» про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.07.2015 року звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.06.2015 року №1852-17 про сплату суми податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 27 419,33 гривень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 27.06.2015 року №1852-17.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

03.07.2015 року позивач отримав поштою податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1852-17 від 27.06.2015 року, яким відповідач, керуючись положеннями пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та пп. 286.5.1 п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, визначив позивачу суму податкового зобов'язання за платежем «Орендна плата фізичних осіб» у розмірі 27419,33 гривень (а.с.8).

Задовольняючи адміністративний позов про скасування спірного податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з того, що, враховуючи приписи статті 288 Податкового кодексу України, позивач в 2015 році не є орендарем земельної ділянки за адресою м.Дніпропетровськ, просп.Гагаріна, 35 (35Д), для неї відсутній об'єкт оподаткування орендною платою, адже відсутня підстава для нарахування їй в 2015 році орендної плати - договір оренди такої земельної ділянки. Відтак у позивача в 2015 році відсутній обов'язок зі сплати орендної плати у встановлені Податковим кодексом України та договором оренди від 15.10.2001 року терміни, відповідно збільшення суми податкового зобов'язання відповідачем за період 2015 рік не узгоджується з приписами Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджує такий висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

15.10.2001 року між ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради укладений договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Гагаріна, 35, строком до 21.06.2016 року. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за №1526 (а.с.14-16).

Розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради №852-р від 28.08.2007 року будівлі кафе по пр.Гагаріна, 35 була присвоєна інша адреса, а саме: пр.Гагаріна, 35 Д (колишня адреса - просп. Гагаріна, 35) (а.с.19).

01.08.2014 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - ТОВ «Будінжиніринг», про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15.10.2001 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року у справі №201/10380/14-ц (2/201/2615/2014) вказаний позов ОСОБА_1 задоволений, договір оренди земельної ділянки від 15.10.2001 року, укладений між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. за реєстровим номером №1526 та зареєстрований в ДМВ ДРФ ДП «Центр ДЗК» за №1301 від 15.10.2001 року, розірваний (а.с.11-12).

Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська у вказаній справі встановлено, що 30.01.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Будінжиніринг» був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підставі якого право власності на зазначену нежитлову будівлю кафе набуло ТОВ «Будінжиніринг». 25.02.2014 року ОСОБА_1 звернулась на адресу Дніпропетровської міської ради з заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2001 року, укладеного між цими ж сторонами, відповідь на яку не отримала. Суд зазначив що право власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка є предметом укладеного між сторонами спірного договору оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2001 року, перейшло до третьої особи - ТОВ «Будінжиніринг». Враховуючи, крім іншого, пункт «е» статті 141 Земельного кодексу України, яким визначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, суд розірвав договір оренди між ОСОБА_1 та Дніпропетровською міською радою.

Вказане рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року у справі №201/10380/14-ц(2/201/2615/2014) набрало законної сили 09.09.2014 року (а.с.11-12).

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі №201/10380/14-ц (2/201/2615/2014), не підлягають доказуванню при розгляді даної адміністративної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач 14.05.2015 року звернулась до Дніпропетровської міської ради з заявою, в якій просила організувати обстеження земельної ділянки за адресою м.Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, 35 (35Д). 26.05.2015 року між ОСОБА_1 та Дніпропетровською міською радою був підписаний акт обстеження земельної ділянки №3/11-0615, ділянка прийнята без зауважень. Крім того, позивач зверталась з заявою про припинення нарахування орендної плати, в яких просила Дніпропетровську міську раду повідомити податковий орган про розірвання договору оренди (а.с.20-23).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права факт припинення права оренди земельної ділянки позивача за договором оренди 15.10.2001 року зареєстрований 10.04.2015 року на підставі рішення Жовтневого райсуду м.Дніпропетровська по справі №201/10380/14-ц (а.с.13).

Підпунктом 14.1.147. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) визначено плату за землю як обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приписами пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу; у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності; у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Питання сплати орендної плати за землю врегульовані статтею 288 Податкового кодексу України. Приписами пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України в якості єдиної підстави для нарахування орендної плати за земельну ділянку визначено договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пункту 288.2. статті 288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПКУ).

Згідно з пунктом 288.4 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Приписами статті 141 Земельного кодексу України визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою, якими зокрема є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Наведеним приписам відповідають положення статті 7 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

За нормами статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється, крім іншого, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

За приписами частини 3 статті 253 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, договір оренди земельної ділянки від 15.10.2001 року, укладений між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_1, є розірваним з 09.09.2014 року за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року у справі №201/10380/14-ц(2/201/2615/2014), яке набрало законної сили 09.09.2014 року, а отже нарахування податковим органом податкових зобов'язань зі сплати орендної плати фізичних осіб після цієї дати є неправомірним.

Колегія суддів не приймає до уваги посилань апелянта на те, що відповідно до інформації від департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради про укладення договорів оренди, внесення змін до існуючих договорів оренди землі, у тому числі на підставі рішення суду, за період з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року відсутня інформація щодо припинення договору оренди земельної ділянки від 15.10.2001 року, укладеного між позивачем та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Вказане посилання спростовується зазначеним вище витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, з якого вбачається, що 10.04.2015 року проведена державна реєстрація припинення речового права ОСОБА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року по справі №201/10380/14-ц.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 27.06.2015 року №1852-17.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у справі №804/9055/15 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у справі № 804/9055/15 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.В. Білак