Справа № 807/2471/14
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 р. Справа № 876/4697/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Нефедовій А.О.,

з участю представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.02.2015р. у справі № 807/2471/14 за позовом Державного підприємства «Міжгірське лісове господарство» до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Міжгірське лісове господарство» звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.07.2014 року № /91/1545 та № /93/1547.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.02.2015р. у справі № 807/2471/14 позовні вимоги ДП «Міжгірське лісове господарство» задоволено, визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 17.07.2014 року № /91/1545, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 18218,00, в т.ч. за основним платежем 14574,00 грн. та за штрафними санкціями 3644,00 грн.; визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 17.07.2014 року № /93/1547, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 89062,00 грн., в т.ч. за основним платежем 71250,00 грн. та за штрафними санкціями 17812,00 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у Міжгірському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, та з наведених в ній підстав з посиланням на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, норм матеріального права та неповне зясування всіх обставин справи просить скасувати оскаржувану постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.02.2015р. у справі № 807/2471/14 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ДП «Міжгірське лісове господарство».

Апелянт, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, в період з 03.06.2014 року по 01.08.2014 року ДПІ у Міжгірському районі було проведено планову перевірку ДП "Міжгірське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового, іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. та валютного законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р.

В ході перевірки встановлено порушення позивачем п.144.1 ст. 144 Податкового кодексу України, що полягало у віднесенні витрат по заготівлі насіння, закладки розсадників, висадки лісових культур та догляду за молодими насадженнями до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), оскільки, на думку податкового органу, дерева у лісі є довгостроковими сільськогосподарськими біологічними активами, відтак зазначені витрати повинні амортизуватись та відображатись на субрахунку 155 «Придбання (вирощування) біологічних активів», що відображено у акті перевірки № 0000287/07-08-22/22114589 від 03.07.2014 року.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у Міжгірському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області 17.07.2014 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- № /91/1545, яким ДП "Міжгірське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 18218,00, в т.ч. за основним платежем 14574,00 грн. та за штрафними санкціями 3644,00 грн.;

- № /93/1547, яким ДП "Міжгірське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 89062,00 грн., в т.ч. за основним платежем 71250,00 грн. та за штрафними санкціями 17812,00 грн.

ДП "Міжгірський лісгосп" є постійним лісокористувачем, якому для ведення лісового господарства державою надано у постійне користування лісові угіддя, тобто здійснює свою діяльність в галузі лісового господарства. Це види діяльності, що визначаються класами 02.1 - 02.4 розд. 02 "Лісове господарство та лісозаготівлі" класифікації видів економічної діяльності (КВЕД ДК 009:2010), що була затверджена наказом Держтехспоживзахисту України від 29.11.2010 року № 530 і введена в дію з 01.01.2012р.

Відповідно до п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. № 318, прямі витрати - це витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об'єкта витрат економічно доцільним шляхом. Об'єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Отже прямими витратами лісового господарства (лісгоспу) є будь-які витрати, що відносяться як до виробництва продукції лісового господарства (в т.ч. продукції лісозаготівель), так і відповідного виду діяльності, що визначені в довідці ЄДРПОУ (лісівництво, лісозаготівлі).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, специфікою ведення лісового господарства є те, що витрати на вирощування посадкового матеріалу, посадку лісу, догляд за культурами тощо принесуть дохід у майбутньому - після досягнення лісом віку стиглості (при рубках головного користування) або в процесі рубок формування, при яких також отримується деревина, та в процесі отримання інших корисних властивостей лісів незалежно від їх віку стиглості. Отримання доходу від цих рубок законодавчо закріплено виключно за лісовим господарством, оскільки згідно п.2, 3 ч.1 ст.19 Лісового кодексу України останньому належить виключне право на заготівлю деревини та право власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності включення позивачем до витрат виробництва витрат, понесених з створенням лісових культур, посадки, догляду за лісом безпосередньо у звітному періоді їх понесення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ДП "Міжгірський лісгосп" проводилася посадка лісових дерев. Жодна з вказаних порід дерев, в процесі росту (перетворення) не здатна давати додаткову продукцію, або якісь інші додаткові блага. Додаткові блага від дерев неможливо отримати за винятком продукції побічного користування та інших корисних властивостей лісів, які не є основними, визначальними відносно понесених витрат. Основним доходом в даному випадку є саме ліквідація (рубка) лісу і отримання деревини. Тобто дані послуги під визначення «Біологічні активи» не підпадають.

Також, ліс не є біологічним активом і тому, що його продукція не є сільськогосподарською, що є визначальним для визнання біологічного активу (п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 "Біологічні активи"). Згідно з цим же пунктом 4 Положення (стандарту), сільськогосподарська продукція - актив, одержаний в результаті відокремлення від біологічного активу, призначений для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання. Продукт відокремлення від лісових масивів у даному випадку відсутній, оскільки сухі гілки, листя, кора, луб лісовим господарством не використовуються (або використовуються мізерно і не визначально для понесених витрат - збирання лісової підстилки, хворосту).

Положеннями ст.7 Лісового кодексу України визначено, що всі ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Дерева, в їх природному стані (на корінні) є природним ресурсом, вони не є майном. Відповідно - вони не можуть оприбутковуватись за бухгалтерським обліком підприємства як матеріальні цінності.

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарту) визначено, що біологічний актив та/або сільськогосподарська продукція визнаються активом, якщо існує імовірність отримання підприємством у майбутньому економічних вигод, пов'язаних з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена. Визначення вартості можливе за умови відособлення таких ділянок, окремого обліку витрат у їх межах, взяття їх на баланс у вигляді цільових плантацій (вирощування швидкоростучих порід деревини для біопалива, кілків, плантації новорічних ялинок тощо).

Крім цього, підпунктом б п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 41 "Сільське господарство" вказано: збирання врожаю з джерел, управління якими не здійснюється (наприклад, морська риболовля та вирубка лісу), не є сільськогосподарською діяльністю.

З огляду на викладене, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 не поширюється на біологічні активи, не пов'язані із сільськогосподарською діяльністю, а дерева в лісі в даному випадку не є біологічними активами пов'язаними із сільськогосподарською діяльністю.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суми витрат по заготівлі насіння, закладки розсадників, висадки та догляду за молодими насадженнями лісових культур позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат (собівартості) реалізованих товарів (робіт, послуг).

Пункт п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30, визначає сільськогосподарську діяльність як процес управління біологічними перетвореннями з метою отримання сільськогосподарської продукції та/або додаткових біологічних активів.

Сільськогосподарська продукція - актив, одержаний в результаті відокремлення від біологічного активу, призначений для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 30.10.2013р., ДП «Міжгірське ЛГ» здійснює такі види економічної діяльності: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві; 02.20 Лісозаготівлі, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт. Таким чином, відповідно до витягу з ЄДРПОУ ДП «Міжгірське ЛГ» не здійснює сільськогосподарську діяльність.

Дерева в лісі не є сільськогосподарської продукцією оскільки вони не одержанні в результаті відокремлення від біологічного активу, як це передбачено визначенням сільськогосподарської продукції, що міститься в п.4 ПСБО 30.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними твердження податкового органу стосовно того, що відповідно до ст.98 Лісового кодексу України видатки на підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів державної і комунальної власності, їх охорону, захист і відтворення фінансуються шляхом цільового виділення коштів державного та місцевих бюджетів для реалізації загальнодержавних і регіональних (місцевих) програм ведення лісового господарства з наступних підстав.

Згідно ст.98 Лісового кодексу України, видатки на підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів, їх відтворення і охорони здійснюються за рахунок державного бюджету та власних коштів підприємств, установ і організацій лісового господарства - щодо лісів державної власності. Видатки за рахунок державного чи місцевого бюджету фінансуються шляхом цільового виділення коштів державного та місцевих бюджетів для реалізації загальнодержавних, державних і регіональних (місцевих) програм ведення лісового господарства. Такою програмою є Державна програма «Ліси України» на 2010-2015 роки. затв. постановою КМУ від 16.09.2009 р. №977. В розділі «Обсяги та джерела фінансування» цієї Програми передбачено, що фінансування Програми здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, власних коштів лісокористувачів та інших джерел. П.7 вищевказаної Програми - саме на лісокористувачів і покладаються основні витрати по завданню 2 "Нарощування ресурсного та екологічного потенціалу лісів, забезпечення ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку".

Бюджетне фінансування витрат здійснюється за принципом покриття витрат, не забезпечених отриманими доходами.

Відповідно до п.4 Порядку використання коштів державного бюджету, що виділяються для здійснення заходів з ведення лісового і мисливського господарства, охорони і захисту лісів, затв., постановою КМУ від 21 лютого 2007 р. № 253, обсяг бюджетних коштів визначається як різниця між загальною нормативною потребою у видатках на ведення лісового та мисливського господарства, охорону і захист лісів та обсягом надходжень власних коштів від лісогосподарської діяльності. При цьому кошти, що надійшли від реалізації деревини, одержаної від рубок, пов'язаних з веденням лісового господарства, спрямовуються у повному обсязі на ведення лісового та мисливського господарства, охорону і захист лісів.

Як передбачено п.138.1.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: вартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2. 138.11 цієї ст., п. 140.2 - 140.5 ст. 140. ст.ст. 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що можливість віднесення витрат позивача до собівартості придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) передбачена Податковим кодексом України, крім цього вважає правомірним включення позивачем до витрат виробництва витрат понесених з створенням лісових культур, посадки, догляду за лісом безпосередньо у звітному періоді їх понесення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.160 ч.3, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.02.2015р. у справі № 807/2471/14- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

ОСОБА_2

Повний текст ухвали складений 01.10.2015 року.