Справа № 802/2802/15-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 вересня 2015 р. Справа № 802/2802/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участі секретаря судового засідання Павліченко А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: спільного українсько - іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося спільне українсько-іспанське товариство з обмеженою відповідальністю «Сперко Україна» (далі СУІП ТОВ «Сперко Україна») з адміністративним позовом до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.06.2015, яким за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (далі - ЗЕД), невиконання зобовязань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства позивачу нараховано пеню в сумі 512885,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведена позапланова виїзна документальна перевірка з питань дотримання СУІП ТОВ "Сперко Україна" вимог валютного законодавства при проведенні розрахунків за контрактами №07/01/14-КС/М від 02.01.2014, №1/380/11/07/19/1 від 29.07.2013, №10-14/2013 від 14.10.2013, № 11/04/13-КС/Р від 01.04.2013, №РЕWSИ/МТ/14 від 30.04.2014 і № 24/07/2014 від 24.07.2014.

За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.06.2015, яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Позивач вважає висновки контролюючого органу, що зазначені в акті перевірки, необгрунтованими, а прийняте податкове повідомлення-рішення - протиправним та таким, що належить скасувати.

По-перше, позивач вважає, що постанови Правління Національного банку України від 12.05.2014 № 270 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обовязкового продажу надходжень в іноземній валюті» та від 20.08.2014 № 515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України», на які посилається в акті перевірки відповідач, не відповідають Конституції України та Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині зміни строків розрахунків у сфері ЗЕД.

По-друге, на переконання СУІП ТОВ «Сперко Україна», пеня за період з 21.11.2014 по 02.03.2015 на загальну суму 234115,64 грн. нарахована безпідставно, оскільки термін дії зазначених вище постанов Правління Національного банку України закінчився 21.11.2014.

По-третє, позивач стверджує, що постанови Правління Національного банку України від 12.05.2014 № 270 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обовязкового продажу надходжень в іноземній валюті» та від 20.08.20014 № 515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, а тому не підлягають застосуванню.

По-четверте, на думку позивача, відповідач, незважаючи на дані загальнодоступного програмного ресурсу «MD Declaration» та відміток міжнародних транспортних накладних, засвідчених уповноваженими особами фіскальної служби, при розрахунку пені виходив із дати оформлення документів для здійснення операцій експорту, а не із дати перетину товаром митного кордону, що не відповідає чинним нормам законодавства.

По-пяте, позивач вважає, що в даному випадку діє презумпція правомірності рішень платника, оскільки є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що висновки, які містяться у акті перевірки, є обгрунтованими, а тому податкове рішення прийнято правомірно.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши адміністративну справу, суд встановив наступне.

У період з 05.03.2015 по 12.03.2015 на підставі направлення від 05.03.2015 № 584/2203 головним державним ревізором-інспектором відділу аудиту фінансових установ та валютного контролю управління податкового аудиту Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 проведено позапланову виїзну документальну перевірку з питань дотримання СУІП ТОВ «Сперко Україна» вимог валютного законодавства України при проведенні розрахунків по контрактах №07/01/14-КС/М від 02.01.2014, №1/380/11/07/19/1 від 29.07.2013, №10-14/2013 від 14.10.2013, №11/04/13-КС/Р від 01.04.2013, №РЕWSИ/МТ/14 від 30.04.2014 і № 24/07/2014 від 24.07.2014.

За результатами такої перевірки складено акт від 19.03.2015 №709/2203/20112362, який позивач отримав 19.03.2015.

Відповідно до висновків указаного акта під час перевірки виявлені порушення СУІП ТОВ «Сперко Україна», зокрема, ст. 1 та ст. 2 Закону України № 185/94-ВР від 23.09.1994 «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», п. 1 постанови Правління Національного банку України від 12.05.2014 № 270 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обовязкового продажу надходжень в іноземній валюті» та п. 1 постанови Правління Національного банку України від 20.08.2014 № 515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України», а саме: несвоєчасне надходження валютної виручки за зовнішньоекономічними контрактами.

СУІП ТОВ «Сперко Україна» не погодилося із зазначеними висновками акта перевірки та подало контролюючому органу письмові заперечення вих. № 355/101-06 від 26.03.2015.

За результатами розгляду поданих заперечень Вінницька ОДПІ листом від 31.03.2015 № 9316/10/02-28-22-03 повідомила, що висновки, викладені в акті перевірки, залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі висновків перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 03.04.2015 № про застосування 513 019,00 грн. штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД.

СУІП ТОВ «Сперко Україна» не погодилося із таким рішенням та подало до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області скаргу від 10.04.2015 вих. № 416/101-06.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 02.06.2015 № 207/10/02-32-10-04 про результати розгляду первинної скарги подану позивачем скаргу задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 03.04.2015 № НОМЕР_2 в частині 133,59 грн. застосування штрафних (фінансових) санкцій у вигляді пені за порушення законодавчо встановлених строків розрахунків у сфері ЗЕД, а в іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

12.06.2015 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача 512885,41 грн. штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД.

СУІП ТОВ «Сперко Україна» не погодилося із зазначеним рішенням та подало до Державної фіскальної служби України скаргу від 19.06.2015 № 690/101-06.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 12.08.2015 №19665/16/99-99-10-01-04-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 12.06.2015 №.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Закон України № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (надалі - Закон) прийнятий Верховною Радою України у 1994 році з метою запобігання безпідставному вивезенню валютних цінностей та майна за межі України, у зв'язку з чим встановлено граничні строки одержання валютної виручки за вивезений товар, в разі його експорту, або одержання товару, в разі здійснення авансового платежу за межі України, а також передбачено відповідальність за порушення вказаних строків у вигляді пені, що нараховується за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 1 Закону виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до ст.2 Закону імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

При цьому статтею 2 Закону передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті Закону.

Так, відповідно до постанов Правління Національного банку України від 14.05.2013 №163 (набрала чинності з 20.05.2013), від 14.11.2013 № 453 (набрала чинності з 20.11.13), від 12.05.14 № 270 (набрала чинності з 20.05.14), від 20.08.2014 №515 (набрала чинності з 21 серпня 2014 року та діє до 21 листопада 2014 року) від 20.11.2014 №734 (набрала чинності з 22 листопада 2014 року та діє до 02 грудня 2014 року), від 01.12.2014 №758 (набрала чинності з 03 грудня 2014 року та діє до 03 березня 2015 року) «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» Національний банк України зменшував визначений статтею 1 Закону строк та встановлював, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

В ході судового розгляду суд встановив, що СУІП ТОВ «Сперко Україна» уклало з «DITA ESTFARM» S.R.L. (Молдова) контракт від 02.01.2014 №07/01/14-КС/М про продаж нерезиденту фармацевтичних рецептурних та безрецептурних препаратів, на виконання умов якого платником податків здійснено відвантаження товару 17.06.2014 на суму 6930,00 евро, 06.08.2014 на суму 12 260,56 евро, 30.09.2014 на суму 16 731,29 евро, 18.11.2014 на суму 6 024,56 евро згідно з вантажно-митними деклараціями (далі - ВМД) від 17.06.2014 №401090000/2014/12141, від 06.08.2014 №401090000/2014/16199, від 30.09.2014 №101090000/2014/20554 та від 18.11.2014 №401090000/2014/24958.

14.10.2013 позивач уклав з ОДО «Фармин» (Республіка Білорусь) договір №10-14/2013 про продаж фармацевтичних рецептурних та безрецептурних препаратів, на виконання умов якого СУІП ТОВ «Сперко Україна» здійснено відвантаження товару 30.07.2014 на суму 13 749,67 евро, 30.07.2014 на суму 15 938,16 евро, 29.09.2015 на суму 20 711,03 евро згідно з ВМД від 30.07.2014 №401090000/2014/015563, від 30.07.2014 №401090000/2014/015566 та від 29.09.2014 №401090000/2014/20449.

Крім того, позивач уклав з ООО «ВитФармМаркет» (Республіка Білорусь) договір від 24.07.2014 №24/07/2014 про продаж нерезиденту лікарських засобів, на виконання умов якого позивачем здійснено відвантаження товару 29.09.2014 на суму 10 744,79 дол. США згідно з ВМД від 29.09.2014 №401090000/2014/20431.

Порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за вказаними контрактами стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення. При цьому, підставу нарахування пені відповідач повязував з датою оформлення документів для здійснення операцій експорту.

На думку позивача, вказані твердження відповідача не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки моментом здійснення експортної операції є дата перетину товаром митного кордону.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходив з того, що відповідно до статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Моментом вчинення імпортної операції, зокрема, моментом поставки товару за такою операцією, для застосування статей 2, 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" дійсно є момент фактичного перетину товаром митного кордону.

Поряд із цим, в даному випадку мали місце операції з експорту товару, а відтак підлягають застосуванню норми ст. 1 Закону щодо строків зарахування виручки резидента в іноземній валюті (з урахуванням спеціальних строків, визначених Постановами Правління Національного банку України), які безпосередньо повязані з датою митного оформлення (виписки вивізної вантажної декларації) продукції, що експортується.

На переконання суду, ст. 1 Закону чітко визначено граничний строк зарахування виручки на валютних рахунках резидента при здійсненні експортної операції та момент, з якого слід рахувати 90 календарних днів, - з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується.

А тому посилання позивача як на підставу для скасування податкового рішення, що оскаржується, на момент здійснення експорту в розумінні статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" є необгрунтованими.

Зазначене також спростовує твердження позивача про презумпцію правомірності рішень платника податків.

Відтак, суд погоджується з висновками відповідача про те, що позивачем порушено ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

При цьому суд враховує, що висновків Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на подовження термінів розрахунків за вказаними контрактами надано не було.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Відносно тверджень позивача, що пеня за період з 21.11.2014 по 02.03.2015 на загальну суму 234115,64 грн. нарахована безпідставно, оскільки термін дії постанов Правління Національного банку України від 12.05.2014 № 270 та від 20.08.2014 № 515 закінчився 21.11.2014, то суд зазначає наступне.

З пояснень представника відповідача слідує, що незалежно від зазначення термінів нарахування пені у акті перевірки слід виходити з того, що в даному випадку діяли постанови Правління Національного банку України, якими встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Так, відповідно до постанов Правління Національного банку України від 14.05.2013 №163 (набрала чинності з 20.05.2013), від 14.11.2013 № 453 (набрала чинності з 20.11.13), від 12.05.14 № 270 (набрала чинності з 20.05.14), від 20.08.2014 №515 (набрала чинності з 21 серпня 2014 року та діє до 21 листопада 2014 року) від 20.11.2014 №734 (набрала чинності з 22 листопада 2014 року та діє до 02 грудня 2014 року), від 01.12.2014 №758 (набрала чинності з 03 грудня 2014 року та діє до 03 березня 2015 року) «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Отже, в період з 21.11.2014 по 02.03.2015, нарахування пені за який позивач вважає здійснено протиправно, діяли постанови правління Національного банку України, якими було встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відтак, нарахування позивачу пені за вказаний період здійснено правомірно.

Відносно твердження позивача щодо невідповідності постанов Правління Національного банку України від 12.05.2014 № 270 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обовязкового продажу надходжень в іноземній валюті» та від 20.08.2014 № 515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» положенням Конституції України, то суд зауважує, що законодавство України передбачає чіткий порядок визнання законодавчих актів неконституційними.

Таким чином, закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

На час розгляду адміністративної справи відсутнє рішення Конституційного Суду України про визнання зазначених постанов або їх окремих положень такими, що не відповідають Конституції.

Відносно твердження позивача щодо невідповідності постанов Правління Національного банку України Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині визначення строків розрахунків у сфері ЗЕД, то суд звертає увагу на тому, що Законом України №5480-VI від 06.11.2012 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок» внесено зміни до Закону України №185/94-ВР від 23.09.1994 «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», відповідно до яких Нацбанку України надано право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що встановлені частиною першою ст. 1 та ст. 2 Закону України №185.

Тобто, на рівні Закону Нацбанку України надано право запроваджувати інші строки розрахунків, ніж 180 календарних днів.

Відтак, суд вважає необґрунтованими твердження позивача про невідповідність постанов Правління Національного банку України від 12.05.2014 № 270 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обовязкового продажу надходжень в іноземній валюті» та від 20.08.2014 № 515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» положенням Конституції України та Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Щодо посилань позивача на те, що постанови Правління Національного банку України від 12.05.2014 № 270 та від 20.08.2014 № 515 не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, а тому не підлягають застосуванню, то суд зазначає наступне.

Відповідно до указу Президента України від 03.10.1992 № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та розробленого до цього Указу Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5, нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. ст. 6 Закону України «Про Національний банк України» (у редакції, що діяла до 04.07.2014) нормативно-правові акти Національного банку підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України.

Постанова Правління Національного банку України від 12.05.2014 № 270 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 496/25273.

Постанова Правління Національного банку України від 20.08.2014 № 515 дійсно не зареєстрована в Міністерстві юстиції України.

Поряд із цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи № від 04.07.2014 № 1586-VII частину 4 статті 56 Закону України «Про національний банк України» викладено в новій редакції, відповідно до якої нормативно-правові акти Національного банку набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України.

Постанова Правління Національного банку України від 20.08.2014 № 515 опублікована 21.08.2014 на сторінці Офіційного інтернет-представництва НБУ України (http://www.bank.gov.ua/control/uk/publish/category?cat_id=13743337&page=2).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, доводи позивача про нечинність постанови Правління Національного банку України від 20.08.2014 № 515 суд оцінює критично.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.06.2015, яким позивачу нарахована пеня в розмірі 512885,41 грн., прийнято відповідачем правомірно, на підставі Конституції та законів України, у зв'язку з чим заявлені позивачем вимоги про скасування цього рішення не підлягають задоволенню.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами.

З огляду на викладене суд вважає, що позивачем не доведено факту неправомірності оскарженого податкового рішення, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

З урахуванням положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, понесені позивачем, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович