Справа № 826/19104/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2015 р. м. Київ К/800/19502/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (суддя-доповідач), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТОМАК»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року

у справі № 826/19104/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «ТОМАК»

до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «ТОМАК» (далі - ПАТ «ТОМАК») задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 03 вересня 2014 року № та №.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби м. Києві задоволено.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ПАТ «ТОМАК» відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, ПАТ «ТОМАК» подало касаційну скаргу, в якій просило його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на ухвалення рішення суду апеляційної інстанції з порушенням вимог чинного законодавства України.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України приходить до наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 серпня 2014 року відповідачем за результатами проведення перевірки складено акт № 4337/26-56-22-03-09/14307305 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «ТОМАК» з питань дотримання податкового законодавства по фінансово-господарським відносинам з ПП «Міламіс» за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року» (далі - акт перевірки), згідно з яким позивачем порушено вимоги підпунктів 14.1.27 та 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 137.1 статті 137, пункту 138.2 , пункту 138.4 статті 138, підпункту 139.1.5, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 205 791,00 грн. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на загальну суму 222 173,00 грн.; пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 223 383,00 грн.

Підставою для висновків в акті перевірки стали виявлені податковим органом порушення позивачем податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «Міламіс». При цьому, як зазначено в акті перевірки, листом СУ ФР Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 26 травня 2014 року №1559/26-56-09 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві передано копію ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року у справі №667/2282/14-к, згідно якої закрито кримінальне провадження №0000032 від 27 червня 2013 року, звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України (далі - КК України) на підставі статті 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Враховуючи це та матеріали досудового слідства у вищевказаному кримінальному провадженні податковий орган зазначив, що податкові накладні, підписані ОСОБА_3 як директором ПП «Міламіс», ПАТ «Томак» не мало право включати до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

В акті перевірки відповідач дійшов висновку, що операції з купівлі-продажу ПАТ «ТОМАК» не спричиняють реального настання наслідків, а тому не можуть бути відображені у складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування та у складі податкового кредиту підприємства.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 03 вересня 2014 року:

- № , яким ПАТ «Томак» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 205 791,00 грн.;

- № , яким ПАТ «Томак» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 335 075,00 грн., з яких 223 383,00 грн. - основний платіж, 111 692,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій дійшов висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з реальності господарських операцій позивача з ПП «Міламіс».

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку про те, що відповідачем надані суду належні та допустимі докази правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-Х11 (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки, згідно зі статтею 1 Закон № 996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами ПК України.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими, та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушення вимог законодавства щодо створення підприємств та ведення фінансово-господарської діяльності. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Судом першої інстанції встановлено, що надані позивачем первинні документи (договір купівлі-продажу, рахунки на оплату, видаткові накладні, акти прийому-передачі, податкові накладні) підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентом, тому на підставі отриманих податкових накладних та інших первинних документів підприємство обґрунтовано віднесло суми до податкового кредиту та до складу валових витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків.

Будь-яких дефектів у правовому статусі позивача або його контрагента, ані відповідачем, ані судами не встановлено.

Посилання відповідача на матеріали досудового слідства є безпідставним, оскільки вони не є допустимим доказом в силу положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року, якою закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_3, адже цей процесуальний документ не спростовує реальності спірних операцій, оскільки у ньому не йдеться про фінансово-господарські правовідносини між ПАТ «ТОМАК» і ПП «Міламіс», і позивач (його посадові особи) не виступали фігурантами у вказаній кримінальній справі.

Відповідно до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З огляду на викладене, судова колегія вважає помилковими висновок суду апеляційної інстанції щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду апеляційної інстанції скасуванню. Прийняте із вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права та з вірною правовою оцінкою обставин у справі рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТОМАК» задовольнити, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року - скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев

Н.Є. Маринчак