Справа № 804/3886/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ К/800/17478/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 р.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 р.

у справі № 804/3886/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптбізнесгруп»

до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптбізнесгруп» (далі - позивач, ТОВ «Оптбізнесгруп») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровської області (далі - відповідач, ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 11.02.2014 року № .

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Оптбізнесгруп» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Київський машинобудівний завод» за серпень 2013 року, за результатами якої складено акт від 26.12.2013 року № 1600/15-30/32470701.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем п.185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в серпні 2013 року, в розмірі 600094,70 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.02.2014 р. № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 750118,75 грн., (основний платіж - 600095 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 150023,75 грн.).

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ «Київський машинобудівний завод» (продавець) 12.08.2013 р. укладено договір поставки № 120813-2, за умовами якого продавець зобов'язується передавати у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати обладнання, комплектуючі (товар), кількість, ціна та асортимент яких визначається сторонами у видатковій накладній, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Виконання зазначеного договору підтверджено належним чином складеними первинними документами: видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, актом прийому-передачі векселю на суму 3600076, 80 грн., прибутковими накладними.

Згідно матеріалів справи, для здійснення власної фінансово-господарської діяльності позивачем використовується: офісне приміщення за договором найму майна № 2/13 від 01.01.2013 р. площею 14 m2 за адресою: Дніпропетровська обл., Красногвардійський район, вул. Краснозаводська буд. 1; складське приміщення згідно договору оренди № 24 від 31.08.2013 р. по вул. Журналістів, 1. Згідно даних штатного розпису, у 2013 р. на підприємстві працювало 6 осіб.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з ТОВ «Київський машинобудівний завод», що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 р. та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровської області відхилити.

2.Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун