Справа № 804/15158/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2015 р. м. Київ К/800/4396/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Україна»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року

у справі № 804/15158/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Україна»

до Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Україна» (далі - ТОВ «Стандарт Україна»; позивач) до Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Східно-Дніпровська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області; відповідач) задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 14 серпня 2013 року та № від 14 серпня 2013 року. Присуджено на користь ТОВ «Стандарт Україна» з Державного бюджету України судові витрати в розмірі 458,81 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року апеляційну скаргу Східно-Дніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області задоволено. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року скасовано та прийнято нову - про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, позивач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року та залишення в силі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Стандарт Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при взаємовідносинах з Приватним підприємством «Полтава-Проект-Монтаж» за період з 01 листопада 2012 року по 31 березня 2013 року, за результатами якої складено акт № 33/22/32082681 від 05 серпня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 14 серпня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 585 776,00 грн. (390 517,00 грн. - основний платіж, 195 259,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 14 серпня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 493 878,00 грн. (329 252,00 грн. - основний платіж, 164 626,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 135.2, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні товарно-матеріальних цінностей у ПП «Полтава-Проект-Монтаж» за нікчемними правочинами.

Такий висновок податковим органом фактично зроблено з огляду на акт № 437/22.5-10/35295110 від 10 квітня 2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки постачальника позивача з питань правомірності проведених господарських операцій із платниками податків за період з 01 лютого 2010 року по 28 лютого 2013 року, їх реальності та повноти відображення в обліку, в якому зазначено про відсутність у ПП «Полтава-Проект-Монтаж» необхідних умов для ведення господарської діяльності, неперебування підприємства за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також викладено думку про те, що укладені зазначеною юридичною особою з контрагентами правочини порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Скасовуючи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду та відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність платником реального характеру розглядуваних господарських операцій з огляду на недоліки представлених первинних документів, зокрема, товарно-транспортних накладних та квитанцій до прибуткових касових ордерів.

Колегія суддів із вказаними доводами погодитись не може, виходячи з таких підстав.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу валових витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як з'ясовано судом першої інстанції, фактичне виконання господарських операцій з придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей (запасних частин) в ПП «Полтава-Проект-Монтаж» підтверджується відповідними специфікаціями, рахунками-фактурами, видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Придбаний у контрагента товар використано ТОВ «Стандарт Україна» у власній господарській діяльності, а саме - для ремонту основних засобів, що введені в експлуатацію та використовуються за призначенням у відповідності з метою та видами діяльності товариства.

При цьому слід враховувати, що певні недоліки первинної документації, складеної за результатами проведених господарських операцій, в тому числі товарно-транспортних накладних та платіжних документів, на що на обґрунтування своєї правової позиції посилається суд апеляційної інстанції, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте, як у наведеній ситуації, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в бухгалтерському та податковому обліку.

З підстав викладеного, а також з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків, слід погодитись з доводами суду першої інстанції про відсутність у відповідача в даному випадку правових підстав для прийняття оспорюваних актів індивідуальної дії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, яка є законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Україна» задовольнити.

Скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.