Справа № 817/1049/15
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"28" вересня 2015 р. Справа № 817/1049/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Гунько Л.В. ,

за участю представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_4, Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "08" липня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішеннь ,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 30.12.2014 року за №171 та №172.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 8 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 30.12.2014 року №171 в частині нарахування пені в розмірі 10325,21 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 / надалі апелянт 1/ , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та прийняти в цієї частині нову постанову про задоволення її позову.

Апелянт 1 зазначила, що після 01.01.2011 року накладення органами ПФУ штрафу на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за прострочення заборгованості із сплати страхових внесків, донарахованих органом Пенсійного фонду чинним законом не передбачено.

В апеляційній скарзі УПФУ в Рівненському районі / надалі апелянт 2/, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цієї частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт 2 зазначив, що спірні рішення винесені у чіткій відповідності до вимог Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі по тексту - Інструкція).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у період з 14.03.2003 року по 18.07.2014 року була зареєстрована субєктом підприємницької діяльності та перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області як платних страхових внесків.

26.11.2008 року посадовими особами апелянта 2 здійснено позапланову перевірку правильності обчислення, повноти нарахування та своєчасності сплати позивачем страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в ході якої було виявлено порушення п. 5 ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - несвоєчасне обчислення страхових внесків у вересні 2005 року та в січні 2006 року в сумі 700,96 грн. За результатами даної перевірки складено Акт № 253 від 26.11.2008 року (а. с. 62-64), на підставі якого управлінням Пенсійного фонду України в Рівненському районі було виставлено позивачу вимогу про сплату боргу від 27.11.2008 р. № Ф-373, якою донараховано страхових внесків на суму 5963,43 грн. (а. с. 66).

11.12.2008 року апелянтом 2 прийнято рішення №1088 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків (а.с.65), яким застосовано до позивача фінансові санкції в розмірі 11669,20 грн.

Вимога та рішення вручені апелянту 1 у встановленому порядку (а.с.84, 86).

Не погоджуючись із вимогою управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області № Ф-373 від 27.11.2008 року, апелянтом 1 було її оскаржено в судовому порядку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2009 року (№ 2а-7312/08/1770), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 року (справа №9104/32847/10), в задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання недійсною вимоги про сплату боргу від 27.11.2008 №Ф-373 відмовлено.

Рішення №1088 від 11.12.2008 року про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків апелянтом 1 не оскаржувалась.

На відшкодування заборгованості та на підставі ч. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" апелянтом 2 для ОСОБА_5 було виставлено вимогу №Ф-27У від 05.01.2009 р. на суму 17346,72 грн. (а. с. 67).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2009 року (справа № 2а/1770/2997/2012) стягнуто з фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 на користь управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та фінансові санкції в сумі 17346,72 грн.

Наявною в матеріалах справи копією квитанції №124 (а. с. 46) підтверджується, що заборгованість у сумі 17346,72 грн. сплачена апелянтом 1 12.03.2014 року.

25.07.2014 року УПФУ в Рівненському районі на підставі п. 10.5 Інструкції та п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виставлені рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду №157 на суму 11894,40 грн. (за період з 11.12.2008 року по 29.05.2014 року) та №158 на суму 23105,02 грн. (за період з 26.12.2008 року по 29.05.2014 року)

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.09.2014 року у справі №817/2292/14, що набрала законної сили 14.10.2014 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_6, визнано протиправним та скасовано рішення УПФ в Рівненському районі Рівненської області від 25.07.2014 року №157 та №158 (а.с.47-48) у звязку із невірним визначенням органом пенсійного фонду періоду, за який позивач зобовязаний сплатити пеню за несвоєчасну сплату страхових внесків.

30.12.2014 року УПФУ в Рівненському районі на підставі п. 10.5 Інструкції та п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виставлені рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду №171 на суму 11451,56 грн., в т.ч.567,75 грн. штраф, 10883,81 грн. пеня (за період з 11.12.2008 року по 12.03.2014 року) та №172 на суму 22194,82 грн. (за період з 26.12.2008 року по 12.03.2014 року).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, п. 1 ст. 14 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) субєктами системи пенсійного забезпечення є страхувальники. Страхувальниками є роботодавці підприємства, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання.

Відповідно п. 6 ч. 2 ст. 17, ч. 6 ст. 20 даного Закону № 1058-IV страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки і в повному обсязі страхові внески. Страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 2 частини девятої статті 106 Закону № 1058-IV, яка діяла до 1 січня 2011 року та пп. 9.3.2 п. 9.3. Інструкції було передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами ПФУ, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу. Із набранням чинності Законом № 2464-VI наведена вище норма матеріального права була скасована (підпункт й пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону).

У відповідності до пункту 10.5. Інструкції рішення про нарахування пені посадові особи органів Пенсійного фонду виносять одночасно з прийняттям рішення про застосування фінансових санкцій, зазначених у підпункті 9.3.2 пункту цієї Інструкції, яке протягом трьох робочих днів із дня його винесення надсилається страхувальнику з повідомленням про вручення.

Судом встановлено, що апелянтом 1 було допущено порушення граничних термінів сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплата суми заборгованості згідно з постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2009 року (справа № 2а/1770/2997/2012) була здійсненна лише 12.03.2014 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції.

Як вбачається зі спірних рішень управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області №171 та №172 від 30.12.2014 року пеня ОСОБА_7 нарахована за період з 11.12.2008 року по 12.03.2014 року та з 26.12.2008 року по 12.03.2014 року відповідно.

Відповідно до п.7.1 Порядок розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 N 21-2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20 січня 2004 р. за N 81/8680, процедура оскарження (узгодження) закінчується, зокрема, днем прийняття судом рішення у справі за позовом страхувальника, банку, організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій, щодо визнання недійсним рішення (вимоги про сплату недоїмки) органу Пенсійного фонду.

Як зазначалось вище, апелянт 1 оскаржив в судовому порядку вимогу про сплату боргу від 27.11.2008 №Ф-373. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2009 року (№ 2а-7312/08/1770), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 року (справа №9104/32847/10), в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Відповідно до ст.254 КАС України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Таким чином, оскільки до набрання законної сили постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2009 року у справі № 2а-7312/08/1770 вимога про сплату боргу від 27.11.2008 №Ф-373 вважалась неузгодженою, апелянтом 2 неправомірно нараховано пеню згідно рішення №171 від 30.12.2014 року за період з 11.12.2008 року до 04.12.2013 (день набрання законної сили ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду та закінчення процедури оскарження (узгодження)). Одночасно, за період з 04.11.2013 року по 12.03.2014 року (98 днів) пеня нарахована правомірно.

З огляду на зазначене, рішення Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 30.12.2014 року №171 в частині нарахування пені в розмірі 10325,21 грн. є незаконним і правильно скасовано судом 1-ї інстанції.

Що стосується рішення від 30.12.2014 року №172, то з огляду на ті обставини, що воно прийнято у зв'язку із несвоєчасною сплатою фінансових санкцій, донарахованих рішенням відповідача від 11.12.2008 року №1088, яке не оскаржувалась ОСОБА_5, підстави для визнання його протиправним у суду першої інстанції були відсутні.

Стосовно доводів апелянта 1 про те, що після 01.01.2011 року накладення органами ПФУ штрафу на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за прострочення заборгованості із сплати страхових внесків, донарахованих органом Пенсійного фонду не передбачено, колегія суддів зазначає таке.

Зз набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом № 2464-VІ п.2 ч.9 ст.106 із Закону № 1058-ІV була виключена.

У той же час згідно з абзацом п'ятим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов'язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема, Закону № 1058-ІV та абзаців п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

Таким чином, оскільки заборгованість зі сплати страхових внесків виникла до 1 січня 2011 року, УПФУ має право здійснювати контрольні функції щодо правильності нарахування, своєчасності та сплати страхових внесків і застосовувати фінансові санкції згідно із законодавством, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосовувати штрафні санкції також і після цієї дати.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення вірно враховано правові позиції Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року у справі №21-367а12, від 04 червня 2013 року у справі №21-170а13, згідно з якими нарахування після 1 січня 2011 року органом Пенсійного фонду на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-ІV штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності, граничний строк подання якої настав до цієї дати, є протиправним.

Одночасно колегія суддів зазначає, що положення абз. 3 п. 10.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663, згідно яких нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку сплати відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником включно, станом на день прийняття оскаржуваних рішень та постанови суду є чинними.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, за приписами вищевказаної статті, правильне застосування норм матеріального та процесуального права необхідне для гарантування справедливого результату судочинства та справедливого процесу його здійснення, що забезпечує такий результат. Для ухвалення обґрунтованого рішення суду необхідно правильно оцінити докази, оцінка яких здійснюється на основі внутрішнього переконання, що має бути засноване на повному, безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні доказів.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення , не встановлено. Твердження апеляційних скарг зазначений висновок суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "08" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" вересня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 вул. Вишнева гора, 7,с. Городок,Рівненський район, Рівненська область,35331

представник позивача - ОСОБА_3 АДРЕСА_1, 35314

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області вул. Соборна, 195,м. Рівне,33001

- ,