Справа № 805/1362/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/43730/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Моторний О.А.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року

у справі №805/1362/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 03 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року, адміністративний позов задовольнив, скасував податкове повідомлення-рішення від 17 вересня 2012 року №/20216/10/17-213 та стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 729,00 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Контролюючий орган провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності формування податкового кредиту та податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період з 01 лютого 2012 року по 31 березня 2012 року, про що склав акт від 29 серпня 2012 року №1598/17-2-НОМЕР_1, яким встановив відсутність декларування позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 58 277,00 грн., що призвело, на переконання податкового органу, до порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185 та пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 17 вересня 2012 року №/20216/10/17-213, яким позивачу збільшив податкові зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 72 846,25 грн., з яких основний платіж - 58 277, 00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 14 569,25 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення слугували висновки акту перевірки щодо заниження позивачем суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість у декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року у розмірі 58 277,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при декларування ним податкових зобов'язань з податку на додану вартість за перевіряємий період.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований Виконавчим комітетом Краматорської міської ради Донецької області 05 травня 1999 року як фізична особа-підприємець. На момент проведення перевірки позивач був платником податку на додану вартість, що підтверджується відповідним свідоцтвом від 03 березня 2010 року НОМЕР_2, яке анульовано 31 березня 2012 року. З 01 квітня 2012 року позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування та відповідно до свідоцтва НОМЕР_3 був платником єдиного податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за період з 01 лютого 2012 року по 31 березня 2012 року позивач задекларував податкові зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 7 684,00 грн.

При цьому, перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість позивача за вказаний період встановлено їх заниження у березні 2012 року на суму 58 277,00 грн.

Вказані висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що у період лютий - березень 2012 року позивачем були отримані товари: у лютому 2012 року на суму ПДВ 40 273,41 грн., у березні 2012 року на суму ПДВ 25 091,60 грн. Водночас, позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість до податкового кредиту відніс суми податку придбаних товарів у лютому 2012 року у розмірі 5 517,67 грн., у березні 2012 року - 1 570,47 грн.

Позивачем до перевірки не надані податкові накладні на придбання товарів у лютому 2012 року на суму ПДВ - 34 556,00 грн., у березні 2012 року - на 23 521,00 грн.

Відповідно до наданої до податкової інспекції декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року позивачем у розділі І «Податкові зобов'язання» не зазначено умовний продаж придбаних товарів, проте відповідно до наданих до перевірки документів позивач здійснював роздрібну торгівлю товарами кінцевому споживачеві, у зв'язку з чим податковий орган прийшов до висновку, що позивачем придбаний товар був реалізований та не включений до податкових зобов'язань у повному обсязі.

В обґрунтування встановлених перевіркою порушень податковим органом покладені дані зустрічних перевірок та надані до перевірки господарські угоди на придбання товарів позивачем у перевірений період, електронні журнали РРО, а також податкові та видаткові накладні.

Відповідно до положень пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За змістом пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Судами попередніх інстанцій встановлено факт придбання та реалізації товару позивачем у лютому та березні 2012 року на суму ПДВ - 7 684,00 грн., яка включена до складу податкових зобов'язань відповідного звітного періоду. При цьому, у позивача відсутні документи щодо оприбуткування та реалізації товару, придбаного у вказаний період на суму ПДВ - 58 277,00 грн., що спростовує висновок податкового органу про заниження податкових зобов'язань позивача у березні 2012 року на зазначену суму.

Згідно пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо:

а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу, за умови сплати суми податкових зобов'язань у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 184.2. цієї статті визначено, що анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті «а» пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку.

Приписами пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України передбачено, що якщо в останньому звітному податковому періоді на обліку у платника податків залишаються товари та необоротні активи, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту, платник податку не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визнати умовне постачання таких товарів та необоротних активів та нарахувати податкові зобов'язання виходячи із звичайної ціни відповідних товарів чи необоротних активів, крім випадків реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

З огляду на те, що у позивача в останньому звітному періоді при переході позивача на спрощену систему оподаткування, станом на 31 березня 2012 року, не обліковувалися товари, при придбанні яких суми податку на додану вартість були включені ним до податкового кредиту та які були реалізовані позивачем кінцевому споживачеві, висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства у частині формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість є безпідставними.

Частинами 1 та 2 статті 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин та враховуючи, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог відповідають правильному застосуванню вимог Податкового кодексу України.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року у справі №805/1362/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Моторний О.А.