Справа № 826/1617/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/44657/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року

у справі № 826/1617/13-а

за позовом Приватного підприємства «Вектор-М»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Вектор-М» (далі - ПП «Вектор-М»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС; відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 24 вересня 2012 року та № від 24 вересня 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю підприємством реального характеру розглядуваних господарських операцій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року апеляційну скаргу ПП «Вектор-М» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позову. Визнано протиправними та скасовано оспорювані акти індивідуальної дії. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «Вектор-М» судові витрати в розмірі 1 147,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року в повному обсязі та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову перевірку правомірності нарахування ПП «Вектор-М» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника за травень 2012 року, за результатами якої складено акт № 44/15-6/32492828 від 06 вересня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24 вересня 2012 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 435 760,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 108 940,00 грн., а також податкове повідомлення-рішення № від 24 вересня 2012 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 1 143 380,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження: податкове повідомлення-рішення № від 24 вересня 2012 року залишено без змін; податкове повідомлення-рішення № від 24 вересня 2012 року скасовано в частині зменшення ПП «Вектор-М» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 435 760,00 грн., а в іншій частині залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення підприємством пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаного в Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Агропроменерго» ЛТД та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» соняшника за нікчемними правочинами.

Такий висновок податковим органом зроблено з огляду на акти перевірок постачальників позивача, в яких вказано про відсутність у них необхідних умов для ведення господарської діяльності, неперебування товариств за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також викладено думки про те, що укладені названими юридичними особами з контрагентами правочини порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Крім того, відповідач посилався на порушення стосовно посадових осіб ТОВ Фірми «Агропроменерго» ЛТД кримінальної справи № 33109087 за фактом скоєння злочину, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість, який у подальшому приймає участь у формуванні суми бюджетного відшкодування, є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судом апеляційної інстанції, на підтвердження реального характеру проведених операцій з придбання соняшника в ТОВ Фірми «Агропроменерго» ЛТД та СТОВ «Мрія» позивачем подано належним чином оформлені специфікації, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, векселі та акти приймання-передачі векселів, платіжні доручення, квитанції на прийом в переробку олієнасіння.

Контролюючим органом, крім того, не заперечується, що понесені ПП «Вектор-М» витрати, з огляду на його фактичний вид діяльності та наявні в матеріалах справи документи, безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача, а розглядувані операції здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Що ж стосується посилання податкового органу на факт порушення кримінальної справи № 33109087, як на підставу для виключення із складу податкового кредиту сформованих ПП «Вектор-М» за проведеними з ТОВ Фірмою «Агропроменерго» ЛТД операціями сум податку на додану вартість, то слід зазначити, що сам собою факт порушення кримінальної справи не може слугувати належним доказом безтоварності (фіктивності) вчинених операцій до часу його закріплення належним процесуальним шляхом. Водночас відповідачем на підтвердження своєї правової позиції вироку в указаній кримінальній справі не надано.

Враховуючи викладене та з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податку, висновок суду апеляційної інстанції про протиправність прийнятих відповідачем оскаржуваних актів індивідуальної дії слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.