Справа № 803/3408/15
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 803/3408/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ютрейд» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ютрейд» (далі ТзОВ «Ютрейд») звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинської області (далі Луцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень №, № від 23.04.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ з 09.02.2015 року по 26.02.2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ «Ютрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року. За результатами перевірки був складений акт №701/22-01/36131763 від 05.03.2015 року.

ТзОВ «Ютрейд» не погодившись з висновками акта перевірки подали до Луцької ОДПІ заперечення від 06.03.2015 року №15. На підставі даних заперечень, Луцької ОДПІ було прийнято рішення про призначення позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Ютрейд» з питань, що становлять предмет заперечення. За результатом позапланової перевірки Луцькою ОДПІ був складений акт №1303/22.01/36131763 від 09.04.2015 року.

На підставі даного акта перевірки Луцькою ОДПІ були винесені податкові повідомлення рішення від 23.04.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 2 094 183 грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 523 545,75 грн., всього 2 617 727,75 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 2 040 151 грн. грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 510 037,75 грн., всього 2 550 188,75 грн. за порушення п.134.1 ст.134, п.135.1, п.135.2 ст.135, п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.185.1 ст.185, ст.186, ст.187, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

ТзОВ «Ютрейд», не погодившись із даними рішеннями контролюючого органу, скористалося правом адміністративного оскарження, рішенням Головного управління ДФС у Волинській області №3134/10/03-20-10-03-06 від 26.05.2015 року скаргу залишено без змін, податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Також ТзОВ «Ютрейд», не погодившись із даним рішенням Головного управління ДФС у Волинській області, скористалося правом адміністративного оскарження, однак, рішенням Державної фіскальної служби України №16043/6/99-99-1001-01-25 від 30.07.2015 року податкові повідомлення-рішення №, № від 23.04.2015 року та рішення прийняте за розглядом первинної скарги залишені без змін.

Позивач вважає необґрунтованими висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про безтоварність операцій по правочинах, укладених із контрагентом ПП «ТК «Укр-Петроль», такими, що не відповідають фактичним обставинам та такими, що виникли в результаті неналежного аналізу перевіряючими договорів (зокрема відпуску пального оптом, за відомостями та за талонами..

З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Луцькою ОДПІ №, № від 23.04.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві просив позов задовольнити, визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення в повному обсязі. Також вказав, що їх підприємство зверталось до податкової інспекції про підтвердження реальності операцій щоб провела зустрічну звірку з контрагентом ПП «ТК «Укр-Петроль», але з невідомих причин було в цьому відмовлено. При цьому додав, що посилання інспекції як на підставу нереальності операцій на незазначення в деяких ТТН прізвищ водіїв є лише дефектом форми документу та просив врахувати, що такі накладні виписувались не їх підприємством, а контрагентом.

Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових запереченнях позов не визнав. Додатково пояснив, що в ході перевірки не встановлено факту реального здійснення господарських операцій між ТзОВ «Ютрейд» та ПП «ТК «Укр-Петроль», а первинні документи складені позивачем та контрагентом не можуть братися до уваги як достовірні. Підтвердив, що доказів про прийняття податкових повідомлень-рішень відносно контрагента позивача у інспекції немає, як і доказів про порушення податкового законодавства, підробку документів, інші службові зловживання чи відкриті кримінальні провадження. Проте вважає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення сформовані у відповідності до норм чинного законодавства, а відтак просить суд в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що на підставі наказу №173 від 27.01.2015 року про проведення перевірки, повідомлення від 27.01.2015 року №000020 та направлень №000360, №000359, №000235, №000356, №000357 від 09.02.2015 року, №000112 від 12.02.2015 року, №000366 від 20.02.2015 року Луцькою ОДПІ з 09.02.2015 року по 26.02.2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ «Ютрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року. За результатами перевірки був складений акт №701/22-01/36131763 від 05.03.2015 року.

ТзОВ «Ютрейд» не погодившись з висновками акта перевірки подали до Луцької ОДПІ заперечення від 06.03.2015 року №15. На підставі даних заперечень, Луцької ОДПІ було прийнято рішення про призначення позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Ютрейд» з питань, що становлять предмет заперечення. За результатом позапланової перевірки Луцькою ОДПІ був складений акт №1303/22.01/36131763 від 09.04.2015 року.

На підставі даного акта перевірки Луцькою ОДПІ були винесені податкові повідомлення рішення від 23.04.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 2 094 183 грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 523 545,75 грн., всього 2 617 727,75 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 2 040 151 грн. грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 510 037,75 грн., всього 2 550 188,75 грн. за порушення п.134.1 ст.134, п.135.1, п.135.2 ст.135, п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.185.1 ст.185, ст.186, ст.187, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

ТзОВ «Ютрейд», не погодившись із даними рішеннями контролюючого органу, скористалося правом адміністративного оскарження, рішенням Головного управління ДФС у Волинській області №3134/10/03-20-10-03-06 від 26.05.2015 року скаргу залишено без змін, податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Також ТзОВ «Ютрейд», не погодившись із даним рішенням Головного управління ДФС у Волинській області, скористалося правом адміністративного оскарження, однак, рішенням Державної фіскальної служби України №16043/6/99-99-1001-01-25 від 30.07.2015 року податкові повідомлення-рішення №, № від 23.04.2015 року та рішення прийняте за розглядом первинної скарги залишені без змін.

Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, приходить до висновку, що не заслуговує на увагу суду висновок відповідача про порушення позивачем п.134.1 ст.134, п.135.1, п.135.2 ст.135, п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.185.1 ст.185, ст.186, ст.187, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України по правочинах, укладених із контрагентом ПП «ТК «Укр-Петроль» та спростовується наступним.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені Податковим кодексом України.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно приписів пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (робіт, послуг) (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

З аналізу положень підпунктів 198.6 та 198.3 статті 198 Податкового кодексу України виходить, що виникнення у платника податку на додану вартість права на включення податку до податкового кредиту пов'язано із фактичним відбуттям господарської операції з постачання товарів (виконання робіт, надання послуг), визначеної в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV). Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані із рухом активів, зміною зобов'язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення (фактичне відбуття) господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

При цьому щодо формування позивачем податкового кредиту з податку на прибуток підприємств слід зазначити наступне.

Порядок обчислення та сплати податку на прибуток підприємств до 01.04.2011 року регулювались Законом № 283/97-ВР, а з 01.04.2011 року ПК України.

Пункт 135.2. статті 135 вказує, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу положень вищенаведених нормативно-правових законодавчих актів вбачається, що не можуть належати до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Разом з цим, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог чи, іншими документами, передбаченими законодавством. Також з проаналізованих норм випливає, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Висновок Луцької ОДПІ про нереальність угод, укладених між ТзОВ «Ютрейд» та ПП «ТК «Укр-Петроль» базується на тому, що операції між ТзОВ «Ютрейд» та контрагентом не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, не надані на перевірку всі первинні документи для підтвердження операцій, у звязку з цим, перевіркою позивача зроблено висновок про те, що усі операції з ПП «ТК «Укр-Петроль» не спричиняють реального настання правових наслідків, а відтак є нікчемними.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, вищеназваний висновок про нереальність укладених між позивачем та ПП «ТК «Укр-Петроль» договорів вважає неправомірним та спростовується наступним.

Судом встановлено, що між ПП «ТК «Укр-Петроль» (продавець) та ТзОВ «Ютрейд» (покупець) укладено договори поставки поставки нафтопродуктів від 06.01.2012 року та 21.01.2013 року, відповідно до яких придбавали ПММ оптом, за відомостями та талонами.

Оплата вартості пального здійснювалась у безготівковій формі шляхом переведення відповідних сум грошових коштів з поточного рахунку позивача на рахунок продавця ПП «ТК «Укр-Петроль», що підтверджується оглянутими судом копіями реєстру банківських виписок за 2012 2015 роки, які приєднані до матеріалів справи та не заперечується представником інспекції.

Крім того формування податкового кредиту за фактами вказаних вище покупками підтверджується оглянутими судом податковими деклараціями з податку на додану вартість та податковими деклараціями з податку на прибуток підприємств за перевіряємий контролюючим органом період, які долучені до матеріалів позову.

Як встановлено судом, все отримане паливо від ПП «ТК «Укр-Петроль» було використане позивачем в ході своєї господарської діяльності, при заправці транспортних засобів паливо-мастильними матеріалами.

Вказаними документами, які оглянуті судом та долучені до матеріалів справи, підтверджується факт купівлі паливо-мастильних матеріалів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулює Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає первинні облікові документи та регістри бухгалтерського обліку. Так, згідно з частиною 1 цієї статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Судом досліджено та приєднано до матеріалів позову податкові декларації з податку на прибуток підприємств, які подавались позивачем поквартально та річні за весь період перевірки з 2011 року по 2013 рік.

Також в судовому засіданні досліджено та приєднано до матеріалів позову податкові декларації з ПДВ, які подавались позивачем щомісячно за весь період перевірки з 2011 року по 2013 рік.

На підтвердження виконання спірних операцій з поставки товарів придбаних позивачем у ПП «ТК «Укр-Петроль» підприємством подано податкові декларації з ПДВ та податку на прибуток підприємств, реєстри бланків, які містять всі обов'язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати, як юридичну так і господарську сутність укладених правочинів, їхніх учасників, а також грошову складову вчинених господарських операцій, а відтак наявні дефекти форми у ТТН, на які акцентує увагу Луцька ОДПІ, не є підставою для визнання цих документів недійсними.

Оглянуті копії перелічених первинних документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості та не призвели до зміни в структурі активів платника податків.

Порушень в оформленні цих документів, які б могли слугувати про нереальність спірних операцій, судом не виявлено.

Крім того судом не беруться до уваги посилання Луцької ОДПІ на невідповідність відомостей на видачу ПММ формі 16-НП, передбаченій п.10.3.2 Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Мінпаливенерго, Мінекономіки, Мінтрансзв`язку та Держспоживстандарту від 20.05.2008 року №281/171/578/155 як на підставу для визнання нереальності господарських операцій позивача з ПП «ТК «Укр-Петроль», оскільки контролюючим органом не враховано, що ТзОВ «Ютрейд» не володіє власними АЗС, а тому така форма відомостей на відпуск ПММ використовується виключно ПП «ТК «Укр-Петроль», при цьому право включення витрат до податкового кредиту у ТзОВ «Ютрейд» виникає з моменту першої дії тобто проплати позивачем ПММ, яка у будь-якому разі здійснюється до моменту відпуску ПММ з АЗС, належних ПП «ТК «Укр-Петроль».

Відповідно до п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Згідно з п.6 даного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Однак, всупереч наведеним вимогам, акт перевірки не містить об'єктивного аналізу господарських операцій вчинених позивачем з ПП «ТК «Укр-Петроль» натомість ґрунтується виключно на припущеннях про те, що вони не могли відбутись.

Висновки Луцької ОДПІ про відсутність реального характеру відносин із ПП «ТК «Укр-Петроль» не підтверджуються належними і допустимими доказами, а ґрунтуються на аналізі лише баз даних податкового органу з відомостями про чисельність працюючих та податкової звітності з ПДВ та з податку на прибуток підприємств, без фактичного зясування контролюючим органом реального майнового стану субєкта господарювання та перевірки його фінансово-господарської діяльності за період, коли виникли спірні правовідносини.

Ні в Акті перевірки Луцької ОДПІ, ні в судовому засіданні представником відповідача не представлено доказів, які б свідчили про нереальність господарських операцій між ТзОВ «Ютрейд» і ПП «ТК «Укр-Петроль» цілям та завданням статутної діяльності товариства, незвичності цих господарських операцій для її учасників, збитковості цих операцій, інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про їх фіктивність, а також те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами, цілями ділового характеру, а дії ТзОВ «Ютрейд» та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган не дослідив та не взяв до уваги первинні документи, які надавалися позивачем під час проведення перевірки. Окрім того, в ході судового розгляду даної справи підприємством належними первинними документами підтверджено реальність вчинення господарських операцій між ТзОВ «Ютрейд» та ПП «ТК «Укр-Петроль», які стали підставою для формування даних податкового обліку.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що включений позивачем в податкові декларації податковий кредит з ПДВ та податку на прибуток підтверджений відповідними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог законодавства, які оглянуті в судовому засіданні.

Крім того, суд зазначає, що Луцькою ОДПІ вже проводились документальні позапланові виїзні перевірки ТзОВ «Ютрейд» з питань правильності формування податкових зобовязань та податкового кредиту за червень 2012 року та за серпень 2012 року (періоди які охоплені перевіркою проведеною в 2015 році наслідки якої оскаржуються в даному позові) за результатами яких складені довідки №5410/22-6/36131763 від 22.10.2012 року та №6441/22-6/36131763 від 26.11.2012 року відповідно, які оглянуті судом і приєднані до матеріалів позову, проте даними перевірками порушень фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Ютрейд» не встановлено.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки факт отримання товарів та їх реалізації підтверджується відповідними бухгалтерськими документами про одержання цього товару, тому підстави для визнання укладених правочинів нікчемними, відсутні.

Крім того, ні відповідачем в акті перевірки чи в письмових запереченнях, ні представником відповідача в судовому засіданні не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували, що господарські операції між позивачем та ПП «ТК «Укр-Петроль» суперечили чинному законодавству чи моральним засадам суспільства, або порушували публічний порядок.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути, на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов'язання недійсним відповідно до частини 1 статті 207 ГК України є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем (податковим органом) не доведено суду, що господарські зобов'язання між позивачем та ПП «ТК «Укр-Петроль», вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спір між сторонами щодо недійсності договору відсутній.

Як встановлено судом, умови вищезгаданих договорів поставки сторонами були виконані, про що свідчать досліджені в судовому засіданні докази.

Судом досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у даній справі, та повязані з рухом активів, виконанням зобовязань, останні відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах та підтверджують обґрунтованість визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та з податку на прибуток.

Крім того, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обовязку перевірки відповідності законодавству та дотримання постачальників товару вимог податкового законодавства, навіть якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку.

Діюче податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Як встановлено судом та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, між позивачем та ПП «ТК «Укр-Петроль» укладені господарські договори, факт виконання яких підтверджений належним чином оформленими первинними документами.

Крім того, на момент укладення угод та їх виконання, позивач та його контрагент були наділені належною господарською компетенцією, знаходилися в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Доказів, які б свідчили про відсутність у них відповідної правоздатності відповідачем не надано.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції із субєктом господарювання носили реальний характер, договори були виконані належним чином, товари були поставлені.

Разом з тим, при дослідженні факту здійснення господарських операцій повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового органу. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Даний факт узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Відтак наявність ознак фіктивності у діяльності контрагента МПП «Богемія» чи порушення останнім правил здійснення господарської діяльності, порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку сама по собі не свідчить про нікчемність усіх правочинів, укладених товариством. Крім того, Європейський Суд з прав людини в рішенні також зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Слід зазначити, що якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом.

Слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

В матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсним в установленому порядку вищевказаних договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних.

Крім того відповідач не звертався до суду із позовом про визнання недійсним договорів укладених позивачем з ПП «ТК «Укр-Петроль», та в акті перевірки Луцької ОДПІ не зазначено і не підтверджено представником інспекції в судовому засіданні, чи винесено обвинувальні вироки щодо будь-кого з посадових осіб та чи притягнуто будь-кого з посадових осіб ПП «ТК «Укр-Петроль» до кримінальної відповідальності за злочини передбачені статтями 205, 212 Кримінального кодексу України щодо створення та господарської діяльності ПП «ТК «Укр-Петроль» з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Таким чином, актом перевірки ТзОВ «Ютрейд» не спростовано встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності вчинених позивачем правочинів, так як на думку суду, єдиним мотивом для висновку про нікчемність спірних правочинів є складені акт за результатами перевірки контрагента позивача, проведеної іншим податковим органом. Однак, в силу приписів статтей 8 і 19 Конституції України лише висновку одного органу державної податкової служби України про нікчемність вчинених платником податків правочинів є недостатнім для висновку іншого органу державної податкової служби України про порушення контрагентом такого платника податків законів з питань оподаткування.

Належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 70 КАС України доказами вчинення платником податків нікчемного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи ні відповідачем, ні його представником в судовому засіданні, не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами та не доведений факт порушення позивачем п.134.1 ст.134, п.135.1, п.135.2 ст.135, п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.185.1 ст.185, ст.186, ст.187, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність встановлених Луцькою ОДПІ в акті документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Ютрейд» обставин, з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення рішення від 23.04.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 2 094 183 грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 523 545,75 грн., всього 2 617 727,75 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 2 040 151 грн. грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 510 037,75 грн., всього 2 550 188,75 грн. слід визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки представник позивача в судовому засіданні відмовився від стягнення сплаченого судового збору, тому судовий збір не стягується.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статтей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статтей 138, 139, 185, 186, 198, 200 Податкового кодексу України, статтей 216, 228, 639 Цивільного кодексу, статті 207 Господарського кодексу, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області №, № від 23.04.2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 04 жовтня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич