Справа № 809/1088/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 876/9936/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених пенсій,

в с т а н о в и в:

УПФ України в Косівському районі Івано-Франківської області 03.04.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути переплати пенсії по віку в сумі 4740,25 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції УПФ України в Косівському районі Івано-Франківської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що відповідачем було представлено недостовірна довідка про заробіток для призначення пенсії.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а провадження у справі закрити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до виписки із трудової книжки, з 01.04.1971 року прийнята на роботу до Верховинського лісокомбінату (а.с. 33-34).

15.04.1992 року ОСОБА_1 у зв'язку із виходом на пенсію подала заяву про призначення пенсії, до якої серед інших документів додала виготовлену лісокомбінатом довідку №21-108 від 11.06.1992 року про суми отриманої заробітної плати за період роботи для призначення пенсії за віком (а.с. 8-10).

Судом встановлено, що 09.10.2012 року спеціалістом управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області проведено зустрічну перевірку на предмет достовірності даних відображених в довідці про заробітну плату громадянки ОСОБА_1

За результатами перевірки складено акт зустрічної перевірки документів про заробітну плату від 09.10.2012 року за №318. Згідно з актом встановлено недостовірність даних довідки від 11.06.2012 року за №21-108, а саме виявлено розбіжності по нарахованій заробітній платі у 1974-1978 роках (а.с. 15-17).

Крім того, у ході перевірки на підставі архівних даних про розмір заробітної плати відповідачки протягом 1974-1977 років, пенсійним органом виготовлена нова довідка від 05.11.2012 року за №38/01 з достовірними даними про розмір її заробітної плати, на підставі якої позивачем проведено перерахунок пенсії громадянці ОСОБА_1 (а.с. 10).

Таким чином, переплата пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року по 31.11.2012 року складає 4740,25 грн., що підтверджується перевіреним судом розрахунком управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області про розмір призначеної та фактичної отриманої пенсії (а.с. 11-14).

Доказів про те, що відповідачка знала чи могла знати про зазначені у довідці №21-108 від 11.06.1992 року недостовірні дані щодо розміру її заробітної плати або мала причетність до виготовлення вказаної довідки в судовому засіданні позивач не подав. Такі докази відсутні й в матеріалах адміністративної справи.

Ухвалюючи рішення у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Із змістом наведеної норми кореспондують положення частини 2 статті 21 КАС України, згідно з якими, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", частина перша якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, які є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат пенсій, та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4.

Тому, з огляду на вимоги Порядку та враховуючи положення Цивільного Кодексу України, якими внормовано питання повернення безпідставно отриманого майна, відшкодування завданих Пенсійному фонду збитків, завданих відповідачем внаслідок незаконного отримання грошових коштів, спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Вищевикладена правова позиція суду апеляційної інстанції узгоджується із судовою практикою Вищого адміністративного суду України (ухвала від 18 березня 2014 року у справі №К/9991/63447/12) та відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 18 червня 2013 року), яка з врахуванням вимог статті 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Відтак, в даному випадку слід застосувати пункт 1 частини 1 статті 157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, управлінню Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області слід роз'яснити , що позивач має право для вирішення спірних правовідносин звернутись до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області - задовольнити частково, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року у справі № 809/1088/13 -а скасувати.

Провадження у справі № 809/1088/13 -а за позовом управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсії - закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук