Справа № 733/569/14-а (2-аі/733/1/14)
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ К/800/53015/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління юстиції у Чернігівській області на постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_4 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та постанови начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивачка звернулась до суду із заявою до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 24 січня 2014 року, визнання неправомірними дій та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 13 лютого 2014 року.

Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року, заяву задоволено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 5 січня 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській відкрито виконавче провадження з виконання постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 4 листопада 2011 року.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2013 року змінено порядок і спосіб виконання постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 4 листопада 2011 року та постановлено стягнути з управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 2090 грн. 48 коп.

10 жовтня 2013 року державним виконавцем управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівський області повернуто ОСОБА_4 за її заявою виконавчий лист, виданий на виконання постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 4 листопада 2011 року для подальшого звернення до управління Державної казначейської служби в Ічнянському районі Чернігівської області. Проте, вказане управління Державної казначейської служби відмовило заявниці у виконанні зазначеного рішення суду.

20 січня 2014 року ОСОБА_4 повторно звернулась до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівський області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-а-94/09, виданого на виконання постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 4 листопада 2011 року. Однак, 24 січня 2014 року головний державний виконавець управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівський області виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з посиланням на те, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не позбавляє стягувача права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суди зазначили, що оскільки судове рішення, яке не виконане органами державної виконавчої служби, набрало законної сили до набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», то виконавчий лист, виданий на виконання зазначеного рішення, подається до органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема, якщо є письмова заява стягувача.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом встановлених строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрало законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про відсутність у державного виконавця підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. До того ж, судове рішення, яке пред'являла до виконання ОСОБА_5, набрало законної сили до набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а відтак має виконуватись органами державної виконавчої служби, а не центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління юстиції у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк