Справа № 803/143/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р. Справа № 876/3663/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клеодора-М» до Ягодинської митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, за участі прокуратури Волинської області, про визнання дій неправомірними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Клеодора-М» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Ягодинської митниці Міндоходів (далі Митниця) та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ДКС) в якому, з врахуванням заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду (а.с.60), просило визнати неправомірними дії відповідача щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 20.12.2013 №205000006/2013/000132/1 (далі - Рішення) та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.12.2013 №205000004/2013/00011 (далі - Картка відмови), а також скасувати такі.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що наявність у відповідача сумнівів щодо достовірності поданих відомостей є необґрунтованим. Вважає, що ним були надані усі необхідні підтверджуючі документи, які дають змогу визначити митну вартість товару на підставі ціни вказаної у митній декларації, що однак безпідставно не було взято до уваги митним органом.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2014 року у справі №803/143/14 заявлений позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано Рішення та Картку відмови. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням фактично в частині задоволених позовних вимог, його оскаржила Митниця, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що позивачем не було представлено усіх підтверджуючих документів, які витребовувались митних органом, а відтак не доведено реальності заявленої митної вартості товару. Відтак, вважає, що у звязку із значними розбіжностями у поданих до митного оформлення документах, нею було правомірно визначено іншу митну вартість згідно вимог чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та прокуратури, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що митним органом не доведено належними та допустимими доказами заниження митної вартості з боку позивача та правомірності коригування митної вартості.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 02.09.2013 ТОВ було укладено контракт №01-09/02 з фірмою Favor International, INC. (Панама) (далі Фірма) про купівлю, зокрема кузовів та агрегатів до моторних транспортних засобів бувших у вжитку, запчастин та пристроїв до них (а.с.16).

17.12.2013 на митну територію України від експортера Фірми на користь одержувача - ТОВ поставлено товар, який задекларовано як кузов (кабіна) до легкового автомобіля Mercedes Benz, модель W463, що використовувався, 2012р.в., номер кузова НОМЕР_1, тип кузова універсал, чорного кольору, бувший у вжитку, на кузові відсутні: рама, двигун у зборі, передня і задня підвіски в зборі, трансмісія, паливна система, паливний бак, паливний насос, передні та задні фари, кермо, кермівна рейка, щиток, та визначено митну вартість товару за резервним методом, виходячи із ціни 413579,06грн (37560євро).

При митному оформленні вантажу виникли сумніви щодо відповідності заявленої ціни товару, а тому посадовою особою митного органу було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару (а.с.27).

Після опрацювання поданих для митного оформлення документів на підтвердження заявленої митної вартості, відділом митних платежів винесено Рішення, згідно якого митну вартість ввезеного товару визначено з використанням шостого (резервного) методу в сумі 546158,68грн (50040євро).

Також, у звязку із заявленням декларантом недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів митним органом було винесено Картку відмови.

У звязку із цим, позивачем 23.12.2013 було подано нову ВМД №205060000/2013/030158 (а.с.31-34), вказавши митну вартість, розраховану за ціною одиниці товару, наведену у Рішенні. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за резервним (шостим) методом.

Однак, не погодившись із такими діями та рішеннями відповідача, ТОВ звернулося до суду із цим адміністративним позовом.

Згідно ст.49 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст.52 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, повязані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.2 ст.52 МК України).

Згідно ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не повязаному із продавцем покупцю відповідно до ст.62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст.64 цього Кодексу.

Статтею 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Встановлено, що декларуючи митну вартість товару за резервним методом позивач керувався інформацією з каталогу SchwackeListe (а.с.37), згідно якого вартість автомобіля марки Mercedes Benz, модель W463, 2012 року випуску становить 62550 євро; висновком експертного дослідження від 16.12.2013 №10936 (а.с.10), висновком експортного автотоварознавчого дослідження від 06.12.2013 №8546 (а.с.11-12), висновком про оцінку кузова автомобіля від 17.12.2013 №1909 (а.с.13-14), ВМД від 21.08.2013 №205060000/2013/021538 (а.с.36).

Пунктом 2 ч.6 ст.54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.7 ст.55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Разом з тим, відповідно до ч.8 ст.55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Проте, позивачем було надано митному органу всі документи, передбачені ст.53 МК України, що дають можливість визначити митну вартість за резервним методом визначення митної вартості.

Щодо покликання Митниці на те, що позивачем не долучено копію декларації країни відправлення, яка нею витребовувалась, то апеляційний суд вважає таку вимогу відповідача несумісною з міжнародними комерційними стандартами та сучасною митною практикою.

Так, з 01.07.2009, тільки електронна митна декларація дозволена для експорту з Європейського Союзу до третіх країн, зокрема України, повязано це із впровадженням Системи контролю експорту, яка передбачає комп'ютеризацію митних процедур. Разом з тим, декларації в паперовому форматі зникають. Експортна декларація не є «власністю» імпортера, але належить експортерові та митним органами країни експорту. В більшості випадків імпортер не має доступу до експортної декларації, наприклад у випадку коли процедура експорту слідує після процедури транзиту (наприклад МДП або залізничним транспортом) експортна процедура вже підтверджена митному органу призначення та повернена експортерові. Митні органи на кордоні України не можуть вимагати від оператора інформацію або документ який він/вона не можуть отримати та надати. Відповідно до міжнародних митних стандартів, транспортні документи та/або інвойси, але не експортна декларація, мають бути представлені імпортером для підтвердження та перевірки митної декларації. Ці документи містять достатню інформацію, наприклад країна відправлення/призначення, вартість, тощо.

Також, відповідачем не подано жодного належного доказу того, що свідчило б про недостовірність поданих декларантом відомостей щодо митного оформлення товару.

Митний орган має право самостійного визначення митної вартості товарів, однак, це повинно відбуватись із дотриманням чинного законодавства, з використанням повноважень, обґрунтовано, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, з врахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

В даному випадку при прийнятті оскаржуваного Рішення та Картки відмови органом доходів і зборів в повній мірі не виконані вищезазначені норми.

Так, Митницею не наведено переконливих доказів стосовно того, що числове значення складових заявленої митної вартості товару не може бути визначене на підставі висновку експортного автотоварознавчого дослідження від 06.12.2013 №8546 та висновку про оцінку кузова автомобіля від 17.12.2013 №1909, а також жодним чином не взято до уваги ВМД від 21.08.2013 №205060000/2013/021538, які були подані декларантом для митного оформлення товару.

Окрім того, суд першої інстанції підставно звернув увагу на неправомірні дії митниці при визначенні митної вартості кузова до автомобіля шляхом віднімання від ціни товару, зазначеної у каталогу SchwackeListe вартості відсутніх деталей, визначеної на підставі митних декларацій (а.с.88-92), які не тільки не є аналогічними тим, що дійсно встановлюються на автомобілі марки Mercedes Benz, модель W463, 2012 року випуску, але й взагалі не відповідають їх характеристикам, в тому числі й вартісним.

Більше того, як вбачається із листа відповідача від 13.02.2014 №1/1-2-6/670 (а.с.86-87), в кінцевому результаті визначено митну вартість кузова з розрахунку 62550євро (ціна нового автомобіля згідно каталогу SchwackeListe) х на 0,8, що дорівнює 50040євро. Тобто, митний орган фактично визначив митну вартість кузова автомобіля бувшого у використанні з розрахунку 80% вартості нового автомобіля, що є абсолютно не виправданим та належним чином необґрунтованим.

Слід зазначити, що загалом для підтвердження заявленої митної вартості товару, визначеної позивачем за резервним методом, було надано наступні документи: уніфіковану митну декларацію (а.с.7), картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами (а.с.8-9), висновки експертного дослідження (а.с.10-12), висновок про оцінку кузова автомобіля (а.с.13-14), контракт (а.с.16-18), інвойс (а.с.15), специфікацію (а.с.19), довідку про відсутність за межами України валютних цінностей та майна (а.с.20), рішення органу із сертифікації (а.с.21-22), лист від експортера (а.с.61-62), інформацію із каталогу «Швакке-Лісте» (а.с.37), інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного та радіологічного контролю, доповнення до контракту (а.с.29).

Апеляційний суд вважає, що надані документи за своїм змістом не суперечать один одному, оскільки свідчать про незмінність ваги та ціни товару протягом усього шляху слідування, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів.

В разі ж, якщо висновки експертних установ викликали у відповідача сумніви, то такий був вправі витребувати у ТОВ інші висновки з врахуванням зауважень митного органу, однак таким правом при визначенні митної вартості не скористався.

Аналіз законодавчих положень щодо визначення митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом із тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких обмежень, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обовязок послідовного вибору методів (від першого (основного) до шостого (резервного)) визначення митної вартості.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 21 січня 2011 року в справі №21-56а10, постановою від 06 лютого 2012 року в справі №21-418а11.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ТОВ щодо визнання протиправним та скасування Рішення та Картки відмови, оскільки митним органом жодним чином не доведено обґрунтованості визначеної у них митної вартості товару.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 05 жовтня 2015 року.