Справа № 807/62/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 876/4703/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В :

15 січня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - ДПІ в Іршавському районі) за № НОМЕР_1 від 23 квітня 2013 року.

Постановою від 04 березня 2015 року Закарпатський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ДПІ в Іршавському районі подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи податкового органу про те, що за 2011 рік ФОП ОСОБА_1 отримала дохід відповідно до договорів оренди по видах діяльності, які не зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку за 2011 рік в сумі 74482,32 грн.. Тому, на думку контролюючого органу позивач зобовязана сплатити податок з доходів фізичних осіб в сумі 11172,35 грн.

З огляду на викладене, податковий орган вважає правомірним оскаржене податкове повідомлення-рішення, а тому просить скасувати постанову суду першої та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що за наслідками документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 р. по 15.02.2013 р., оформленої актом від 15.04.2013 р. № 296/1700/НОМЕР_2, ДПІ в Іршавському районі прийняла податкове повідомлення-рішення за № НОМЕР_1 від 23 квітня 2013 року, яким збільшила позивачу податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 11172,35 коп. та застосувала штрафні (фінансові) санкції в сумі 1154,51 коп..

В акті перевірки контролюючий орган вказав, що на порушення вимог п. 164.2 ст. 164, п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу та Указу Президента України № 727/98 від 03.071998 р. ,,Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва позивач допустила заниження податку з доходів фізичних осіб за 2011 р. на суму 11172,35 грн..

Висновок податкового органу ґрунтується на тому, що ФОП ОСОБА_1 як платник єдиного податку, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування в 2011 році, здійснювала види діяльності не зазначені в свідоцтві про сплату єдиного податку на 2011 рік, а саме: оренда пральних машин, згідно договору оренди; оренда нежитлових приміщень для оброблення білизни, згідно договору оренди. Таким чином, контролюючи орган вважає, що отриманий дохід в сумі 74482,32 грн. від цієї діяльності є іншим доходом фізичної особи, а тому повинен оподатковуватись на загальних підставах за ставкою 15 відсотків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є платником єдиного податку і сплачує його у розмірі, що відповідає найвищій ставці податку, а тому у відповідача відсутні правові підстави для донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних санкцій.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, з матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 02 серпня 2005 року зареєстрована Іршавською РДА як фізична особа-підприємець та отримала Свідоцтво про державну реєстрацію серії ВОО № 088817. З 04 серпня 2005 року перебуває на податковому обліку у ДПІ в Іршавському районі.

Згідно Свідоцтва про сплату єдиного податку № 363454, виданого 01 січня 2011 року ДПІ в Іршавському районі, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 протягом 2011 року була платником єдиного податку. Згідно вказаного свідоцтва позивач здійснювала наступні види діяльності за КВЕД: 93.01.2 ,,чищення та фарбування текстильних та хутряних виробів; 51. ,,оптова торгівля і посередництво в оптовій торгівлі; 55.30.2 ,,діяльність кафе.

В акті перевірки зафіксовано, що з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року ФОП ОСОБА_1 сплатила єдиний податок в сумі 3180,00 грн., тобто, 265 грн. на місяць.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 р. ,,Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва (далі Указ № 727/98) визначено установити, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема , для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до пункту 2 Указу № 727/98 суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку (ч.1).

Ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць (ч.2).

У разі коли фізична особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки (ч.3).

Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності (ч.8).

Згідно з ч. 2 п.4 Указу № 727/98 форма та порядок видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку встановлюються Державною податковою адміністрацією України і є єдиними на всій території України. Для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації.

Підрозділом 8 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено встановити, що з 1 січня 2011 року до внесення змін до розділу XIV Податкового кодексу України в частині оподаткування суб'єктів малого підприємництва Указ Президента України від 3 липня 1998 року № 727 ,,Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва (з наступними змінами) та абзаци шостий - двадцять восьмий пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 ,,Про прибутковий податок з громадян застосовуються з урахуванням таких особливостей: 1) платники єдиного податку не є платниками таких податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, зокрема, податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - підприємців).

Таким чином, протягом 2011 року діяв Указу № 727/98 та втратив чинність згідно з Законом України від 4 листопада 2011 року № 4014-VI, який набув чинності з 01.01.2012 року.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вичерпний перелік умов, дотримання яких є необхідним для застосування спрощеної системи оподаткування, встановлені пунктом 1 Указу № 727/98. Ці умови не обмежують суб'єкта малого підприємництва у виборі здійснюваних ним видів діяльності лише тими, що зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку чи в будь-якому іншому документі.

За таких обставин апеляційний суд визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач сплачувала єдиний податок у розмірі, що відповідає найвищій ставці податку, а тому могла займатись також і видами підприємницької діяльності, які не зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку, оскільки нормами Указу № 727/98 не передбачено обов'язку суб'єкта малого підприємництва, який бажає перейти на спрощену систему оподаткування, обирати вичерпний перелік видів підприємницької діяльності, якими він планує займатися. Єдиною вимогою до цих видів діяльності є їх відповідність приписам ч.1 Указу № 727/98.

Оскільки податковий орган не довів, що позивач займалась такими видами підприємницької діяльності, які не дають їй права застосовувати спрощену систему оподаткування, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо протиправності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі № 807/62/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Ухвала в повному обсязі складена 05 жовтня 2015 року.