Справа № 807/1381/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 876/9187/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Ігнатенка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастерпласт Україна" про закриття провадження у справі в частині позовних вимог у зв'язку з застосування процедури податкового компромісу у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастерпласт Україна" до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ТОВ "Мастерпласт Україна" 25.04.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області ДПС в якому просило податкові повідомлення-рішення № 579/22-02/33438138/3251 від 23.04.2013р., яким збільшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 551854 грн.; № 580/22-02/33438138/3252 від 23.04.2013р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 551854 грн. за основним платежем та 93276,25 грн. за штрафними санкціями; № 581/22-02/33438138/3253 від 23.04.2013р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 460586 грн. за основним платежем та 69982,75 грн. за штрафними санкціями; № 582/22-02/33438138/3254 від 23.04.2013р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 151552,24 грн.

В позовній заяві зазначає, що збільшення позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ та одночасне нарахування на ту ж суму грошового зобов'язання з ПДВ проведено податковим органом всупереч законодавству, так як позбавлено позивача права на використання від'ємного значення з ПДВ для врахування у зменшення податкових зобов'язань наступних звітних податкових періодів, що суперечить приписам статті 200 ПК України. Також зазначено, що податковим органом протиправно було донараховано позивачу податок на прибуток підприємств шляхом виключення зі складу витрат товариства витрат із страхування фінансових ризиків, оскільки право на врахування платником податку таких витрат при визначенні об'єкта оподаткування прямо передбачено нормою 140.1.6. п. 140.1 ст. 140 ПК України. При цьому наголошено, що позивач страхування фінансових ризиків здійснював у межах провадження власної господарської діяльності. Крім того, за період, який перевірявся, позивач не вчиняв порушення касової дисципліни у вигляді перевищення ліміту залишку готівки в касі товариства на суму 75776,12 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами, сторінками із касової книги та дорученнями на уповноважених працівників товариства, які у відповідності до п. 3.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України" отримували готівкові кошти з каси для їх подальшої передачі підзвітним особам, які у відповідні дні перебували у відрядженні, а тому до позивача протиправно застосовано штрафні санкції за порушення касової дисципліни.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним податкове повідомлення-рішення відповідача № 579/22-02/33438138/3251 від 23.04.2013 року яким збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 551854 грн. Визнано протиправним податкове повідомлення -рішення № 580/22-02/33438138/3252 від 23.04.2013 року яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 551854 грн. за основним платежем та 93276,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Визнано протиправним податкове повідомлення-рішення № 581/22-02/33438138/3253 від 23.04.2013 року яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 460586 грн. за основним платежем та 69982,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Визнано протиправним податкове повідомлення -рішення № 582/22-02/33438138/3254 від 23.04.2013 року, яким застосовано штрафні санкції на суму 151552,24 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області ДПС оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт зазначає, що у періоді, що перевірявся,позивачем заявлено від'ємне значення податку на додану вартість у сумі 551 854 грн., у т.ч. за квітень 2011 року у сумі 178753 грн.. за жовтень 2011 року у сумі 280 938 гри., за лютий 2012 року у сумі 92163 гри., у зв'язку із накопиченням запасів товару що імпортується та сезонним характером реалізації будівельних матеріалів.

Відповідно п.200.6 ст.200 ПК України «платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язану з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті».

Повивачем при поданні декларації з ПДВ відповідних податкових періодів не враховано вимоги п. 200.6. ПК України, а тому у нього відсутня можливість вибору у відношенні проведення чи не проведення відшкодування ПДВ .

Так як. платник не скористався правом заявити суму бюджетного відшкодування, фактично сплачену у попередньому періоді (з обсягу придбання, сплаченого митним органам) у поточній податковій декларації або уточнюючих розрахунках податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного податкового періоду, згідно з п.200.6, п.200.14 ст.200 ПК України зараховується у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів.

Отже, за результатами перевірки підприємству збільшено бюджетне відшкодування за квітень 2011 року у сумі 178753 грн.. за жовтень 2011 року у сумі 280938 грн.. за лютий 2012 року у сумі 92163 грн. та як наслідок встановлено заниження податку на додану вартість що підлягала сплаті за період з 01.04.2011 по 31.12.2012 всього у сумі 551854 грн., в тому числі: травень 2011р. у сумі 59630 грн.: червень 2011р. у сумі 119123 грн.; листопад 2011р. у сумі 280938 грн.: березень 2012р. у сумі 92163 грн.

В ході проведення перевірки встановлено завищення витрат, що враховуються для визначення об'єкта оподаткування всього в сумі 2 830 694грн.

Так, в перевіреному періоді позивач здійснював страхування майнових інтересів, пов'язаних з фінансовими ризиками в його цивільно-правових відносинах згідно укладених договорів страхування фінансових ризиків з ТДВ «Велика страхова компанія» та ПАТ «Страхова компанія МОСТ». Згідно укладених договорів страхування фінансових ризиків страховим ризиком (випадком) являлась - втрата доходів або прибутку в результаті невиконання (неналежного виконання) контрагентом (ТОВ «Епіцентр К»і Страхувальника (ТОВ «Мастерпласт Україна») своїх зобов'язань за укладеними між ними договорами.

Згідно укладених договорів страхування фінансового ризику, страховим випадком по договору є фактичне невиконання (неналежне виконання) контрагентом своїх договірних зобов'язань перед страхувальником в порядку та у строки, передбачені угодою між ними, форма та умови якого погоджені зі страховиком, яке призвело до повної чи часткової втрати прибутку страхувальника, внаслідок недотримання умов та строків виконання контрагентом страхувальника фінансових зобов'язань по угоді.

Протягом перевіряємого періоду з 01.04.2011 по 31.12.2012 року по укладених з страховиками договорах страхування фінансових ризиків ТОВ «Мастерпласт Україна» страхові випадки не наступали, страхове відшкодування не виплачувалось.

З визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов'язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

Позивачем (Страхувальник) відображено у складі витрат, що враховуються для визначення об'єкта оподаткування суму страхових платежів по договорах страхування фінансових ризиків у сумі - 2830695 грн. (із суми фактично сплачених страхових платежів на користь страховиків у сумі - 3084108.64 грн.)

З огляду на вищенаведене, нарахування грошового ззобов»язання з податку на прибуток

у розмірі 460586 грн. за основним платежем та 69982,75 грн. за штрафними санкціями є правильним.

Перевіркою також встановлено, що відповідно до видаткових касових ордерів видача готівки проводилась виключно працівникам товариства, які перебували у відрядженні в день отримання коштів та фактично не могли отримати готівку, при цьому в тексті касових ордерів (на лицьовій стороні) відсутні ПІБ особи, якій довірено одержати готівку за довіреністю.

Тому, на погляд апелянта, позивачем порушено п. 3.5, 3.6 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 40/10320, тобто встановлено перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року на загальну суму 75 776,12 гри.

Позивачем 24.09.2015 року до Львівського апеляційного адміністративного суду подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог у зв'язку з прийняттям відповідачем рішення щодо погодження застосування процедури податкового компромісу.

В клопотанні просить постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 року в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області ДПС № 581/22-02/33438138/3253 від 23.04.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 460586 грн. за основним платежем та 69982,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями визнати нечинною і провадження у справі в цій частині закрити.

При апеляційному розгляді представник позивача вказане клопотання підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, що відповідно до п.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивача, колегія суддів приходить до переконання, що подане клопотання слід задовольнити .

24.09.2015 року представником позивача подано клопотання, в якому просить постанову суду в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби № 581/22-02/33438138/3253 від 23 квітня 2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 460586 грн. за основним платежем та 69982,75 грн. за штрафними санкціями; визнати нечинною і провадження у справі №807/1381/13-а в цій частині закрити у зв'язку з примиренням сторін і досягненням податкового компромісу.

В підтвердження досягнення сторонами податкового компромісу, апеляційному суду надане рішення про погодження застосування процедури податкового компромісу від 26 лютого 2015 року №93/10/07-01-22-01 зі сплатою 23029,31 грн.( 460586,00 грн.х5%).

Враховуючи подане клопотання колегія суддів вважає за належне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ст. 194 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 113 КАС України сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25 грудня 2014 року № 63-VIII, який набрав чинності 17 січня 2015 року, передбачене право застосування сторонами процедури податкового компромісу, яке, зокрема, поширюється на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового оскарження.

Відповідно до п. 1 підрозділу 9-2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується (п. 2 цього ж підрозділу).

Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим (п. 7 підрозділу 9-2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 8 цього ж підрозділу, податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Матеріали справи містять рішення податкового органу про погодження застосування процедури податкового компромісу від 26 лютого 2015 року №93/10/07-01-22-01, за результатами розгляду заяви позивача від 16.02.2015 року №48

Відповідно до пункту 11.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Пунктом 3 частини 1 статті 157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо сторони досягли примирення. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається (ч.3 ст.157 КАС України).

Виходячи зі змісту клопотання та матеріалів справи, то позивачем по суті визнано правомірність податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби № 581/22-02/33438138/3253 від 23 квітня 2013 року, з чим погоджується апеляційна інстанція.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства та встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що сторонами по справі досягнуто примирення у формі податкового компромісу, умови примирення не суперечать вимогам законодавства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб.

Приймаючи до уваги те, що обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі виникли після його ухвалення, керуючись вимогами ч. 2 ст. 203 КАС України, колегія суддів вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю, а судове рішення - визнанню нечинним.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити клопотання сторін про закриття провадження в справі в зв'язку з примиренням сторін, а постанову суду визнати нечинною та закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 113, 157 ч. 1 п. 3, 194, 196, 198, 203 ч. 2, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастерпласт Україна" про закриття в частині провадження у справі задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 року в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби № 581/22-02/33438138/3253 від 23 квітня 2013 року визнати нечинною і провадження у справі №807/1381/13-а в цій частині закрити у зв'язку з примиренням сторін і досягненням податкового компромісу.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 06.10.2015 року.