Справа № 2а/1770/942/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року м. Київ К/9991/43037/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційні скарги Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби та Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 28.10.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2012

у справі № 2а/1770/942/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Азеркорпу-Аутобан»

до 1. Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби;

2. Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.10.2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2012, позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне від 14.02.2011 № та № .

ДПІ у м. Рівному Рівненської області ДПС та Здолбунівська ОДПІ Рівненської області подали касаційні скарги, в яких просіть скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: п.п. 1.6, 1.8 ст. 1, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97 ВР, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційних скарг, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Позивачем 20.12.2010 подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2010 року та розрахунок бюджетного відшкодування, в якому заявлено до бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 4382013 грн.

ДПІ у м. Рівне проведено позапланову виїзну документальну перевірку з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника податку у зменшення податкових зобов'язань за листопад 2010 року, за результатами якої складено акт від 01.02.2011 № 92/23-300/26607596. Актом перевірки зафіксовано порушення вимог п.п. 1.6, 1.8 ст. 1, п.п. 7.4.1 п. 7.4, абз. «а» п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закону № 168/97-ВР).

Згідно з актом перевірки порушення позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР полягали у неправомірному включенні до складу податкового кредиту за жовтень 2010 року податку на додану вартість:

- в сумі 28157,53 грн., сплаченого позивачем митним органам при імпортній поставці запчастин, яка не передбачає оплати. Податковий орган вважає, що така операція не є оподатковуваною операцією, яка передбачає право платника на податковий кредит;

- в сумі 393803,33 грн. за операціями з придбання у ТОВ «Укрдорцентр» нафтопродуктів. Відсутність права у позивача на податковий кредит за вказаними операціями податковий орган обґрунтовує відсутністю інформації щодо підтвердження факту подання податкової декларації ТОВ «Укрдорцентр» за жовтень 2010 року.

Вказані порушення слугували підставою для зменшення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 14.02.2011 № бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 421961 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 105490,25 грн.

Згідно з актом перевірки порушення позивачем п.п. 1.6, 1.8 ст. 1, п.п. 7.4.1 п. 7.4, абз. «а» п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР полягали у неправомірному включенні до складу податкового кредиту за листопад 2010 року податку на додану вартість в сумі 126987,67 грн. за операціями з придбання у ТОВ «Укрдорцентр» нафтопродуктів та в сумі 10185,21 грн. за операціями з придбання у ПП «БФ «Вест-Буд» пішохідного турнікетного огородження. Відсутність права у позивача на податковий кредит за операціями з ТОВ «Укрдорцентр» та ПП «БФ «Вест-Буд» податковий орган обґрунтовує відсутністю інформації щодо підтвердження факту подання вказаними контрагентами податкових декларацій за листопад 2010 року.

Вказані порушення слугували підставою для зменшення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 14.02.2011 № бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 137173 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 34293,25 грн.

Інших фактичних та правових підстав податковим органом не зазначено, фактичне вчинення господарських операцій не заперечується.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару, яка призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з його боку порушення вимог п.п. 7.4.5. п. 7.4., 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону при формуванні податкового кредиту, вимог п.п. 7.7.1-7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону при обчисленні від'ємного значення та заявленні його до бюджетного відшкодування, платник податку на додану вартість має право на бюджетне відшкодування.

Судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту за жовтень та листопад 2010 року за операціями з ТОВ «Укрдорцентр» та ПП «БФ «Вест-Буд».

Закон України «Про податок на додану вартість» не ставить право на заявлення до бюджетного відшкодування податку на додану вартість та на отримання такого відшкодування залежно від факту проведення зустрічних перевірок контрагентів та підтвердження такими перевірками факту декларування останніми податку на додану вартість та звітування перед контролюючими органами.

Платник податку на додану вартість (покупець товару), який дотримався вимог Закону щодо формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування, не має обов'язку в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на бюджетне відшкодування за можливе порушення правил податкової дисципліни постачальниками. У разі коли контрагент не виконав свого обов'язку щодо звітування, нарахування та сплати податку на додану вартість до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, адже Законом України «Про податок на додану вартість» іншого не передбачено.

Враховуючи наведене, суди дійшли правильних висновків про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень про зменшення позивачу бюджетного відшкодування через відсутність інформації про факт подання декларацій з податку на додану вартість контрагентами позивача.

Суд касаційної інстанції знаходить також обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про протиправність зменшення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 14.02.2011 № бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 28157,53 грн.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 168/97-ВР об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Відповідно до абз. 1, абз. 2 п. 1.4. ст. 1 Закону № 168/97-ВР поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт).

Не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Відповідно до п. 4.3 ст. 4 Закону № 168/97-ВР для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з імпортом таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування.

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8.1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 Закону 168/97-ВР у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість.

Відповідно до п.п. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) та по поставці послуг нерезидентом на митній території України датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата сплати податку по податкових зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті.

Системний аналіз наведених норм Закону № 168/97-ВР дає підстави для таких висновків:

- операції, які здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу товарів, що (договори) передбачають безоплатну поставку таких товарів з передачею прав власності на ці товари, є поставкою товарів;

- поставка товарів є об'єктом оподаткування податком на додану вартість;

- базою оподаткування за імпортними операціями поставки товару є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації;

- податковий кредит звітного періоду за операціями, які здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, що (договори) передбачають безоплатну поставку імпортованих товарів з передачею прав власності на такі товари, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості таких товарів, але не менше митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням визначених в законі витрат, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою 20 відсотків;

- право на податковий кредит за операціями з поставки імпортованого товару виникає на дату сплати податку по податкових зобов'язаннях, які, своєю чергою, при імпорті товарів виникають на дату подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті, та підтверджується вантажною митною декларацією, оформленою відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для замовлення касаційної скарги і скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби та Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 28.10.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою про перегляд даної ухвали, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун