Справа № 576/2263/13-а (2а/576/44/13)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2015 р. м. Київ К/800/8019/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років про скасування рішення, за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2013 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУПФУ), Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісія) в якому просив скасувати рішення Комісії № 5 від 20 серпня 2013 року (далі - спірне рішення).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що спірне рішення відповідача не ґрунтується на вимогах закону, прийняте з порушенням його права на участь у процесі прийняття рішення, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2013 року, зміненою постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2014 року позов задоволено частково, скасовано спірне рішення Комісії, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач - ГУПФУ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення, в частині задоволених позовних вимог, скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи частину позовних вимог та скасовуючи спірне рішення суди виходили з того, що відповідач, всупереч вимог пункту 9 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок) розглянув заяву про підтвердження стажу роботи належним чином не повідомивши позивача про час, дату та місце розгляду такої заяви.

Так, механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначає Порядок.

За приписами абзаців 1, 2 пункту 7 Порядку для виконання покладених на Комісію завдань їй надається право заслуховувати на своєму засіданні особу, яка подала заяву про підтвердження стажу роботи (далі - заявник), або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

В свою чергу, комісії повідомляють заявника про час, дату та місце розгляду заяви про підтвердження стажу роботи та розглядають її не пізніше двох місяців з дня звернення за підтвердженням стажу роботи.

За правилами пункту 15 Порядку, комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п'яти робочих днів з дня його прийняття направляють до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі, а також повідомляють заявника про прийняте рішення.

Отже, за змістом вищевказаних положень Порядку участь заявника у розгляді заяви про підтвердження стажу роботи не є обов'язковою, а розгляд такої заяви у присутності заявника може бути здійснено Комісією на його бажання.

Окрім цього, будь-яких строків щодо повідомлення заявника про час, дату та місце розгляду заяви про підтвердження стажу роботи цим Порядком, або іншим нормативно - правовим актом не встановлено.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач подав заяву про підтвердження стажу роботи 1 липня 2013 року, бажання про розгляд заяви у його присутності не виявив.

20 серпня 2013 року позивач одержав повідомлення ГУПФУ від 14 серпня 2013 року про розгляд його заяви у цей же день о 15 годині 00 хвилин.

Листом від 28 серпня 2013 року ГУПФУ повідомило заявника про прийняте рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Комісія, здійснюючи розгляд заяви ОСОБА_4 про підтвердження стажу роботи, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, надіслала повідомлення про розгляд заяви протягом розумного строку, а саме за шість днів до дати проведення засідання Комісії, розгляд заяви відбувся у строк, встановлений Порядком з належним та своєчасним повідомленням позивача про прийняте рішення.

Також, у відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Крім того, згідно з приписами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглядаючи цей спір, суди дійшли висновку про скасування спірного рішення лише на підставі того, що відповідачем, при розгляді заяви не враховано права особи на участь у процесі прийняття цього рішення, при цьому не з'ясували, як це вплинуло на законність оскаржуваного рішення і чи є це достатньою підставою для його скасування.

Суди не дослідили змісту спірного рішення та не надали останньому належної правової оцінки з урахуванням усіх документів, на підставі яких воно було прийняте, більше того, рішення Комісії № 5 від 20 серпня 2013 року, а також вищевказані документи в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суди, під час розгляду справи, не врахували положень частини 4 статті 11 та статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України і допустили ситуацію, коли може бути скасоване законне і обґрунтоване рішення суб'єкта владних повноважень з одних лише формальних міркувань без з'ясування усіх обставин справи, перевірки їх доказами, а також їх належної правової оцінки і дотримання критеріїв, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки, згідно з положеннями частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задовольнити частково.

Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2013 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало