Справа № 461/6193/15-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Справа № 876/8384/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова на постанову Галицького районного суду м.Львова від 13 липня 2015 року у справі №461/6193/15а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

02.06.2015р. ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова (далі - Управління), просила ухвалити рішення, яким зобов'язати Управління провести перерахунок пенсії, включивши у суму середньомісячної плати для обчислення пенсії достовірні відомості про фактично нараховані та сплачені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку та індексації заробітної плати на підставі довідки Львівського міського центру зайнятості від 25.11.2014р. №11/7095, які позивач отримувала до виходу на пенсію і з яких сплачено внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011р. - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; перерахунок провести відповідно до ч.1 та ч.5 ст.37 Закону України «Про державну службу» у редакції, чинній на час призначення пенсії, тобто у розмірі 84 відсотків (за наявності 14 повних років роботи на державній службі) середньомісячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсіє з дня звернення про перерахунок, а саме з 03.12.2014р.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 13.07.2015р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 13.07.2015р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ч.6 ст.33 Закону України «Про державну службу» встановлює перелік інших надбавок, зазначених у ч.2 ст.33 цього Закону, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не включається до даного переліку та не входить до складових заробітної плати державного службовця. Виплата допомоги на оздоровлення прив'язана до відпустки та не належить до заохочувальних виплат, а отже також не включається до складових заробітної плати державного службовця. Тому законних підстав для віднесення матеріальної допомоги до складу (структури) заробітної плати державного службовця немає. Матеріальна допомога по своїй суті носить разовий характер та не є складовою заробітної плати у розумінні Закону України «Про державну службу», а факт утримання із суми матеріальної допомоги внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є підставою для включення її до складу заробітної плати держслужбовця та врахування такої при обчисленні (перерахунку) пенсії.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 26.09.2011р. звільнена з посади головного спеціаліста відділу сприяння працевлаштуванню Львівського міського центру зайнятості і з 27.09.2011р. позивачу призначена пенсія державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХП.

03.12.2014р. позивач звернулась до Управління з проханням провести перерахунок розміру пенсії та надала довідку Львівського міського центру зайнятості від 25.11.2014р. № 11/7095 про складові заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням для оформлення пенсії за формою, затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011р. № 5-1.

Листом Управління від 08.12.2014р. №Д-27 у здійсненні такого перерахунку відмовлено, оскільки при визначенні заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям включаються лише ті складові заробітної плати, які передбачені Законом України «Про державну службу» та постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000р. №865 (а.с.8).

Вважаючи вказане рішення неправомірним ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. № 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995р. №108/95-ВР встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інші заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п.п.2.3.3. п.2.3 Розділу 2 «Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників належить до інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до положень вказаного Закону щорічна відпустка державним службовцям надається з виплатою допомоги на оздоровлення. Зазначена матеріальна допомога має систематичний характер, оскільки виплачується щорічно і є об'єктом для нарахування та утримання страхових внесків до пенсійного фонду.

Відповідно до ч.2 ст.37-1 вказаного Закону України перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, компенсація за невикористану відпустку входять до системи оплати праці державного службовця.

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078).

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, згідно з підпунктом 2.2.7 пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати.

Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, оскільки є додатковою заробітною платою та грошовим доходом населення, який згідно ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII враховується при обчисленні пенсій.

Окрім того, на виконання вимог ст. 66 Закону № 1788-ХІІ Постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010р. №1170 затверджено «Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Матеріальна допомога, яка носить системний характер і виплачується всім або більшості працівників, а також суми індексації заробітної плати, які виплачуються з фонду оплати праці, не включені у зазначений перелік, а тому мають враховуватися при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій.

Згідно статті 37 Закону України «Про державну службу», в редакції, що діяла на час подання звернення про призначення пенсії, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що при перерахунку пенсії державного службовця має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, внесені зміни щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії державному службовцю у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення.

Крім того, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 10 грудня 2013 року (справа 21-420а13).

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV не містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсії, однак із змісту статті 40 цього Закону вбачається, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески.

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент звернення про призначення пенсії) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14.05.2013р. в справі № 21-125а13, від 28.05.2013р. у справі №21-97а13, від 04.03.2014р. у справі № 21-3а14, які з врахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковими для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Відповідно до довідки про складові заробітної плати від 25.11.2014р. №11/7095, виданої Львівським міським центром зайнятості позивачу, до складових заробітної плати ОСОБА_3 за період з 01.09.2009р. по 01.09.2011р. включено інші виплати, а саме: матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку. На усі виплати, включені у довідку, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011р. - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с.7).

На підставі вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати з урахуванням всіх виплат, на які нараховувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011р. - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому дії Управління щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії позивача з включенням у суму середньомісячної плати для обчислення пенсії сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку та індексації заробітної плати є протиправними.

Водночас, колегія суддів зауважує, що відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013р. № 7 резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, а тому повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, апеляційної чи касаційної скарги.

Резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Відповідно п.2 ч.2 ст.162 КАС України та п.10.3 вказаної Постанови № 7, у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Оскільки в резолютивній частині постанови Галицького районного суду м.Львова від 13 липня 2015 року у справі №461/6193/15а зазначено «Провести перерахунок пенсії позивача…; перерахунок провести відповідно до ч.1 та ч.5 ст.37 Закону України «Про державну службу»…», проте не зазначено суб'єкта владних повноважень, який відповідальний за усунення порушень прав позивача у сфері публічно-правових відносин, що є підставою зміни судового рішення.

Частиною 1 ст.94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом першої інстанції питання розподілу судових витрат не було вирішено, а тому у відповідності до вимог ст.94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 73,08 грн. судового збору.

Підсумовуючи вказане, враховуючи, що рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції не дотримано вказаних вимог в резолютивній частині оскаржуваного рішення та не вирішено питання про розподіл судових витрат, а тому таке слід змінити.

Керуючись ст.ст. 41, 94, 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м.Львова від 13 липня 2015 року у справі №461/6193/15а змінити.

Викласти резолютивну частину постанови Галицького районного суду м.Львова від 13 липня 2015 року у справі №461/6193/15а у наступній редакції: «Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова провести перерахунок пенсії ОСОБА_3, включивши у суму середньомісячної плати для обчислення пенсії достовірні відомості про фактично нараховані та сплачені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку та індексації заробітної плати на підставі довідки Львівського міського центру зайнятості від 25.11.2014р. № 11/7095, які вона отримувала до виходу на пенсію і з яких сплачено внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011р. - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

перерахунок провести відповідно до ч.1 та ч.5 ст.37 Закону України «Про державну службу» у редакції, чинній на час призначення пенсії, тобто у розмірі 84 відсотків (за наявності 14 повних років роботи на державній службі) середньомісячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсіє з дня звернення про перерахунок, а саме з 03.12.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок) судового збору».

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Постанови виготовлено 07.10.2015р.