Справа № 872/1591/15
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/1591/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2015 року

справа № 808/5068/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року у справі № 808/5068/14 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №8-18, прийняту Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів 01 серпня 2014 року про сплату авансових внесків з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 603417,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що використавши право на податкову пільгу, яка передбачена п. 154.8 ст.154 Податкового кодексу України в сумі 15498589 грн., прибуток у ВАТ “Запоріжжяобленерго” у І кварталі 2014 року фактично був відсутній, у зв’язку з чим у позивача відсутній і обов’язок сплачувати авансові внески за 2-4 квартали 2014 року з податку на прибуток, починаючи з травня 2014 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про протиправність спірної вимоги, оскільки позивач самостійно задекларував у податковій декларації з податку на прибуток 2013 року авансовий внесок за 2014 рік у розмірі 603417 грн., який є узгодженим грошовим зобов’язанням. Крім того, відповідно до податкової декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2014 року в рядку 07 «об’єкт оподаткування від усіх видів діяльності» позивачем була задекларована сума 15498589 грн., що і є його прибутком. В рядку 09 декларації «прибуток, звільнений від оподаткування, або збиток від діяльності, прибуток від якого звільняється від оподаткування» позивачем була зазначена сума 15498589 грн., відтак податкові зобов’язання у позивача за цей податковий період не виникли. Суд першої інстанції помилково погодився із доводами позивача, що для платника, який сплачує авансовий внесок з податку на прибуток обставини не отримання прибутку або отримання збитку за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року слід розглядати виключно в контексті відсутності не лише прибутку як такого, але й нарахованої суми податкового зобов’язання на прибуток. Зважаючи на те, що позивач у податковій декларації вказав грошову суму 15498589 грн. як прибуток, який є об’єктом оподаткування, він не звільняється від авансових внесків у 2014 році у розмірі Ѕ нарахованої до сплати суми податку на прибуток за звітний період – 2013 рік. Відтак, за наявності задекларованого доходу, підстави для застосування податкової пільги у позивача відсутні.

У судовому засіданні сторони доводи, викладені в апеляційній скарзі та заперечення на неї, підтримали в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяобленерго» направлено Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік та квитанцію №2. В зазначеній декларації по рядку 23 "Авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно" позивачем зазначено суму 603417 грн. 00 коп. На підтвердження сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток у 2014 році, задекларованих у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, надано платіжні доручення №5845 від 24.03.2014 на суму 603417 грн. 00 коп. з призначенням платежу "авансовий внесок, що сплачується у березні 2014 pоку" та №8771 від 25.04.2014 на суму 603417 грн. 00 коп. з призначенням платежу "авансовий внесок, що сплачується у квітні 2014 pоку". 08 травня 014 року позивачем була подана податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 1 квартал 2014 року. По рядку 09 декларації «Прибуток, звільнений від оподаткування, або збиток від діяльності, прибуток від якої звільняється від оподаткування» вказана сума 15498589,00 грн., податкові зобов’язання за цей податковий період не виникли. 01 серпня 2014 року відповідачем винесено податкову вимогу №8-18, якою позивачу визначено податковий борг за основним платежем з кодом бюджетної класифікації 11023100 (авансові внески з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності) у сумі 603417 грн. 00 коп. При цьому, у податковій вимозі №8-18 від 01.08.2014 відповідачем не зазначено, за який саме місяць 2014 року (чи то 2013 року) виник податковий борг у сумі 603417 грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність податковим органом наявності самостійно узгодженої суми грошового зобов’язання з податку на прибуток підприємства на день формування податкової вимоги.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, підпунктом 134.1.1. пункту 131.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що об’єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно пп.“а” п.30.9 ст.30 Податкового кодексу України податкова пільга надається шляхом податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору.

Відповідно до абз. 9, 10 п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов’язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до контролюючого органу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З урахуванням приписів п.154.8 ст.154 Податкового кодексу України, звільняється від оподаткування прибуток підприємств паливно-енергетичного комплексу в межах фактичних витрат, що не перевищують загальну річну суму: передбачених інвестиційними програмами, схваленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на капітальні вкладення з будівництва (реконструкції, модернізації) міждержавних, магістральних та розподільчих (локальних) електричних мереж, електричних станцій, теплоелектроцентралей, магістральних газопроводів, газорозподільних мереж, підземних сховищ газу та встановлення лічильників газу населенню, у тому числі сум, спрямованих на повернення кредитів, які використані для фінансування вищезазначених цілей; передбачених проектами, фінансування яких здійснюється за рахунок суб'єктів природних монополій, виробників електричної та/або теплової енергії відповідно до рішень Кабінету Міністрів України; витрат у межах інвестиційної складової, затвердженої національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, необхідної для повернення кредитів, інвестицій, погашення облігацій (боргових цінних паперів), випущених (отриманих) енергогенеруючими компаніями, з метою фінансування капітальних вкладень з будівництва (реконструкції, модернізації) обладнання електричних станцій і теплоелектроцентралей, відповідно до плану будівництва (реконструкції, модернізації), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позивач скористався правом на податкову пільгу, передбачену п.154.8 ст. 154 Податкового кодексу України у розмірі 15498589 грн. за наявності фактичних витрат у 1 кварталі 2014 року за інвестиційною програмою понад 30 млн. гр., прибуток за цей період був відсутній., а відтак, правильним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності нарахованого податкового зобов’язання, визначеного у спірній вимозі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивача (у зв’язку з використанням податкової пільги) нарахованої суми податкового зобов’язання за відповідний податковий період, а отже і безпідставності винесення податковим органом спірної вимоги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року у справі № 808/5068/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко