Справа № 803/381/15-а
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року Справа № 876/4780/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання: Нефедовій А.О.,

за участі представника відповідача: ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 року в справі № 803/381/15-а за позовом Приватного підприємства «Волиньавтомотосервіс» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Волиньавтомотосервіс» звернулося в суд з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 26 лютого 2015 року №1.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 року позовну заяву ПП «Волиньавтомотосервіс» задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 26.02.2015 року № 1; стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «Волиньавтомотосервіс» витрати по сплаті судового збору в розмірі 146 гривень 16 копійок.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржила Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області подавши апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на порушення судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Позивач просив розгляд справи проводити без його участі.

В поданих до апеляційного суду письмових поясненнях позивач зазначив, що оскаржувана постанова прийнята судом у відповідності до норм матеріального та процесуального права, за повного зясування всіх обставин справи, просив залишити її без змін.

Представник апелянта ОСОБА_1 в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі Луцької ОДПІ, просила апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову, якою в задоволені позову Приватному підприємству «Волиньавтомосервіс» відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та письмові пояснення позивача на апеляційну скаргу, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга податкового органу підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу № 239 від 24.02.2015 року про проведення фактичної перевірки та направлень на перевірку №№000189, 000190 від 24.02.2015 Головне управління ДФС у Волинській області в період з 24.02.2015 проводило фактичну перевірку ПП «Волиньавтомотосервіс» тривалістю 10 діб з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», «Про оплату праці», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», Кодексу Законів про працю України.

Судом встановлено, що вказаний наказ та направлення 25.02.2015 були пред'явлені посадовим особам ПП «Волиньавтомотосервіс», однак, позивачем було відмовлено у допуску працівників Головного управління ДФС у Волинській області до проведення фактичної перевірки з підстав незаконності наказу №239 від 24.02.2015.

Відтак головними державними ревізорами-інспекторами відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту був складений акт недопуску до проведення перевірки №51/22-2/21742251 від 25.02.2015 року.

В подальшому на підставі вказаного акту 26.02.2015 заступником начальника Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області ОСОБА_2 було прийнято рішення № 1 про застосування адміністративного арешту платника податків, згідно якого застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків ПП «Волиньавтомотосервіс».

Згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові: виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пункту 94.1 статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наказ № 239 від 24.02.2015 та направлення № 000189, № 000190 від 24.02.2015 року Головним управлінням ДФС у Волинській області були видані на проведення фактичної перевірки ПП «Волиньавтомотосервіс», а тому податковим органом як суб'єктом владних повноважень не дотримані вимоги підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, відтак підстави для застосування арешту майна платника податків ПП «Волиньавтомотосервіс» відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Процедура допуску посадових осіб до проведення перевірки регламентована статтею 81 Податкового кодексу України і однаково застосовується як для документальних виїзних , так і для фактичних перевірок.

Відповідно до п. 81.1 ст.81 Податкового кодексу України, посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, встановлених у цій нормі документів.

Абзацом 5 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється (абзац 6 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України).

Згідно абзаців 7-8 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З аналізу вищенаведених норм Податкового кодексу України можна зробити висновок про те, що поняття відмови від проведення перевірки і поняття відмова від допуску до проведення перевірки мають самостійний правовий зміст, а тому повинні розглядатися як нетотожні поняття.

Тому, є підстави вважати, що приписи пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України поширюються на випадки застосування арешту майна платника податків у разі: або відмови від проведення документальної перевірки, або недопуску до перевірки будь-якого виду, якщо для такої перевірки передбачено застосування процедури допуску.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що адміністративний арешт майна платника податків можна застосувати як за відмову від допуску до документальної перевірки, так і в разі відмови від допуску до іншого виду перевірки, зокрема фактичної перевірки.

Відтак з врахуванням наведених вище обставин справи, колегія суддів вважає, що рішення заступника начальника Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області про застосування умовного адміністративного арешту майна ПП «Волиньавтомотосервіс» є законним.

Відповідно до ст.202 КАС України (в редакції, діючій на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги податкового органу є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 160 ч.3, ст.ст. 195,196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 року у справі № 803/381/15-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І.Запотічний

Судді О.І.Довга

ОСОБА_3