Справа № 823/4551/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року справа № 823/4551/15

м. Черкаси

13 год. 20 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі Дудці Г.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 за довіреністю,

представника відповідача управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області ОСОБА_3 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення грошового та речового забезпечення і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулася ОСОБА_1, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника УМВС України в Черкаській області № 223 о/с від 13 серпня 2015 року про звільнення з ОВС в запас ЗС України за п.64 Й Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, майора міліції ОСОБА_1;

- поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника СВ Лисянського РВ УМВС України в Черкаській області;

- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 15000 грн. моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що наказом УМВС України в Черкаській області від 13.08.2015 №223о/с позивача звільнено з ОВС в запас ЗС України за п. 64 «й» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним і таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що відсутнє рішення суду, що набрало законної сили, яким ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення.

По-друге, звільнення позивача з роботи за ініціативою власника проведено з порушенням вимог ст. 184 Кодексу законів про працю України щодо заборони звільнення з роботи вагітних жінок.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечує, мотивуючи це тим, що постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12.05.2015, залишеною без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 05.08.2015, у справі №33/793/142/15 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, та закрито провадження у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Факт визнання особою винною у вчиненні правопорушення і є підтвердженням того, що вона притягується до адміністративної відповідальності. Закінчення строків давності (ст. 38 КУпАП) робить неможливим адміністративне стягнення, але не виключає адміністративну відповідальність (ст. 17 КУпАП).

Посилання позивача на ст. 184 КЗпП України є безпідставними, оскільки порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється не Кодексом законів про працю України, а спеціальним законодавством, зокрема, законами України «Про міліцію», «Про дисциплінарний статут ОВС України», постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ з 16.08.1999.

Згідно наказу УМВС України в Черкаській області від 15.08.2014 №255 о/с призначено майора міліції ОСОБА_1 на посаду заступника начальника слідчого відділення Лисянського РВ УМВС з 15.08.2014.

Наказом УМВС України в Черкаській області від 13.08.2015 №223 о/с заступника начальника СВ Лисянського РВ УМВС майора міліції ОСОБА_1 звільнено з ОВС в запас ЗС України за п. 64 «й» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Підстава: постанова Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12.05.2015 №702/477/15-п, постанова апеляційного суду Черкаської області від 05.08.2015 №33/793/142/15, подання Лисянського РВ УМВС.

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12.05.2015, залишеною без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 05.08.2015, у справі №702/477/15-п ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, та закрито провадження у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про міліцію, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV.

Згідно із ч. 1 статті 18 Закону України Про міліцію, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок та умови проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права та обов'язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі Положення №114).

Згідно абзацу 14 пункту 8 Положення №114 (в редакції від 14.05.2015) дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема, і у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення;

Відповідно до п.п. й п. 64 Положення №114 (в редакції від 14.05.2015) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Згідно із п. 67 Положення №114 (в редакції від 14.05.2015), особи рядового або начальницького складу, притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення, підлягають звільненню із служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня надходження до органу внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Наведене вище дає підстави для однозначного висновку про те, що особи, яких притягнуто, зокрема, до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, підлягають безумовному звільненню зі служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня отримання органом внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Судовим рішенням у справі №702/477/15-п, яке набрало законної сили, встановлено факт вчинення ОСОБА_1 корупційного діяння та визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП. Зазначені обставини мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

При цьому суд вважає, що закриття провадження в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 є відмовою держави (її компетентних органів) від застосування до особи адміністративно-правових засобів примусового характеру (адміністративного стягнення), водночас закриття справи щодо позивача в частині накладення адміністративної санкції не є його виправданням.

Вирішуючи спір, суд враховує, що відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що судовим рішенням у справі №702/477/15-п ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, та закрито провадження у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд дійшов висновку про відсутність судового рішення, що набрало законної сили, щодо притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 172-7 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів -

тягне за собою накладення штрафу від десяти до ста п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень (ч. 2 ст. 172-7 КУпАП).

При цьому, суд звернув увагу, що санкція статті ст. 172-7 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка інкримінована позивачу, не передбачає таких видів покарань як позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. Зі змісту постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12.05.2015 у справі №702/477/15-п вбачається, що прокурор просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вищевикладені обставини свідчать про безпідставне посилання відповідача як на підставу звільнення позивача на пп. «й» п. 64 Положення №114.

Щодо звільнення з органів внутрішніх справ вагітних жінок, суд зазначає наступне.

Згідно довідки №27 від 14.08.2015 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу внутрішніх справ, що видана Лисянською ЦРЛ, у період з 14.08.2015 по 17.12.2015 ОСОБА_1 перебуває у відпустці по вагітності і пологах.

Відповідно до п. 17 Положення №114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Статтею 184 Кодексу законів про працю України передбачено гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідна норма відсутня у Положенні № 114, у зв'язку із чим положення ст.184 КЗпП України має застосовуватись у субсидіарному порядку, оскільки вони не суперечать змісту Положення № 114 та характеру і змісту правовідносин з проходження служби в ОВС вагітними жінками, жінками-матерями.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача щодо наявної у чинному законодавстві України заборони звільнення з роботи за ініціативою власника вагітних жінок з числа осіб рядового і начальницького складу.

В силу ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Щодо стягнення грошового та речового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Згідно п. 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Суд звернув увагу, що виплата речового забезпечення у разі незаконного звільнення не передбачена відповідним Положенням.

Згідно пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 Про судове рішення в адміністративній справі задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 13.08.2015, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за червень - липень 2015 року.

Згідно довідки Лисянського РВ УМВС України в Черкаській області від 14.09.2015 №5289, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період червень липень 2015 року складає 6309,12 грн. (3154,56 + 3154,56).

Тобто, середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи складає: 6309,12 / 61 = 103,43 грн.

Період вимушеного прогулу за період з 14.08.2015 по 18.09.2015 склав 35 днів.

При цьому, для відліку періоду вимушеного прогулу суд бере наступний день після звільнення 14.08.2015, оскільки день звільнення це останній день роботи (п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 14.08.2015 по 18.09.2015 становить: 35 х 103,43 = 3620,05 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 №4, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував підставу відшкодування йому моральної шкоди, оскільки не надав жодного доказу, який би підтверджував заподіяння такої шкоди, в зв'язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 15000 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень доказів, які б спростовували доводи позивача, суду не надав, правомірності прийнятого ним наказу не довів.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника УМВС України в Черкаській області № 223 о/с від 13.08.2015 в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з ОВС в запас ЗС України за п.64 Й Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника СВ Лисянського РВ УМВС України в Черкаській області.

Стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.08.2015 по 18.09.2015 у розмірі 3620 (три тисячі шістсот двадцять) грн. 05 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника СВ Лисянського РВ УМВС України в Черкаській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 23.09.2015.