Справа № 807/602/14
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Справа № 876/10242/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року у справі за позовом дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 року дочірнє підприємство «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.02.2014 року, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 108 441,24 грн., з них 72 294,16 грн. основний платіж та 36 147,08 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Позивач посилався на те, що ним правомірно сформовано податковий кредит, а висновки податкового органу стосовно безтоварності господарських операцій з ТзОВ «Укр Євро Трейд» є необґрунтованим та спростовуються первинними документами.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 13.02.2014 року № ДПІ у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області.

Постанову суду першої інстанції оскаржила Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що позивачем в порушення вимог ПК України безпідставно віднесено до складу податкового кредиту витрати на придбання товарів (робіт, послуг) у ТзОВ «Укр Євро Трейд», оскільки реальність цих операцій не підтверджується належно оформленими первинними документами.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань правомірності відображення у складі податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Укр Євро Трейд» за період з 0.07.203 року по 03.07.203 року, за результатами якої складено акт № 281/07-01-22-01/31179046 від 03.02.2014 року.

Податковим органом встановлено порушення позивачем п.п. 14.1.36, 14.1.181, п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст.198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого не підтверджено податковий кредит ДП «Закарпатський облавтодор» по операціях із придбання ТМЦ (мазут М100, бітум дорожній БНД 60x90 та транспортні послуги) від ТзОВ «Укр Євро Трейд».

За наслідками проведеної перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.02.2014р. № ДПІ у м. Ужгороді, яким збільшено позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 108441,24 грн., з яких за основним платежем - 72294,16 грн. та за штрафними санкціями - 36147,08 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не доведено законність прийнятого податкового повідомлення-рішення, реальність господарських операцій підтверджується належними первинними документами, тому податковий кредит на підставі таких операцій сформований правомірно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує наступне.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про неправомірність включення до складу податкового кредиту коштів по оплаті придбаних позивачем послуг (робіт) від ТзОВ «Укр Євро Трейд», витрати по яких здійснено без їх фактичного придбання.

З матеріалів справи видно, що у липні 2013 року ДП «Закарпатський облавтодор» згідно договору купівлі-продажу від 20.11.2012 року № 20/11-12 придбало у ТОВ «Укр Євро Трейд» мазут М100, бітум дорожній БНД 60x90 та транспортні послуги.

Вказана продукція використовується для приготування асфальтобетонної суміші, яка в свою чергу використовується для влаштування покриття проїзної частини, вирівнюючого шару та ямкового ремонту. Також бітум застосовується для влаштування поверхневої обробки та підгрунтовки перед влаштуванням асфальтобетонного покриття.

Чорні в'яжучі матеріали використовуються при влаштуванні дорожнього одягу методом просочування та методом змішування на дорозі, а також для влаштування поверхневої обробки на покритті.

Факти здійснення господарських операцій згідно вказаного договору підтверджується податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актами здачі-прийняття робіт, детально наведеними судом першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р., обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Згідно із п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, платник податку - покупець має право зарахувати до податкового кредиту суму податку на додану вартість, підтверджену належним чином оформленою податковою накладною, яку він отримав.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Позивачем надано всі відповідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які вказують на товарність господарських операцій.

Податковий орган вказував на встановлені перевіркою розбіжності між сумою податкового кредиту, задекларованого ТОВ «Укр Євро Трейд», та податкового зобов'язання постачальника третьої ланки - ПП «КОМПАРІС», з яким контрагент - ТОВ «Укр Євро Трейд» - мав господарські відносини у липні 2013 року.

Проте, чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

У постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року в справі № 21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі № 21-573во10 зазначено , що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це спричиняє відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007р. Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Отже платника податку не може бути позбавлено відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування.

Оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до висновку, що реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується первинними документами зібраними у справі, а тому спірне податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню.

Покликання апелянта на розбіжності у первинних документах не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанцій прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів суду належними і допустимими доказами законність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів, в силу наведеного, підстав для скасування постанови суду першої інстанції не знаходить, а доводи апеляційної скарги визнає такими, що на висновки суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року у справі №807/602/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський