Справа № 807/419/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року Справа № 876/8419/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :

10 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо ненадання пропозиції ОСОБА_1 переліку всіх вакантних посад ГТУЮ у Закарпатській області та не переведення її на посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби; визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби, відомості про який опубліковано у газеті «Новини Закарпаття» №№ 18-19 (4335-4336) від 14.02.2015 р. та на електронних веб-сайтах Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області; зобов'язання Міністерства юстиції України призначити ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби в порядку переведення з управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області.

02 липня 2015 року ОСОБА_1 подала суду заяву щодо уточнення позовних вимог, згідно якої виклала пункт 2 прохальної частини адміністративного позову в такій редакції: визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо непропонування вакантної посади заступника начальника з питань діяльності ДВС - начальника УДВС у ГТУЮ у Закарпатській області та непереведення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року позовну заяву в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України щодо непропонування вакантної посади заступника начальника з питань діяльності ДВС - начальника управління ДВС у Головному територіальному управлінні юстиції у Закарпатській області залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 155 КАС України. Ця ухвала також була оскаржена в апеляційному порядку.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Із таким судовим рішенням не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу, в якій вказала про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, вказала, що відмовляючи в задоволенні позову, суд невірно застосував п. 1 ст. 40 КЗпП України та дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці. Так, 16 лютого 2015 року на виконання Наказу № 115/5 Головне управління юстиції у Закарпатській області перейменовано на Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області. При цьому перейменування установи не може вважатися змінами в організації виробництва і праці і така підстава для звільнення не зазначена у ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зміна назви автоматично не має і не може мати наслідком скорочення працівників, що займали посади у цьому органі до перейменування. Також ця зміна назви відбулася після попередження позивача про звільнення 8 лютого 2015 року, а тому звільнення позивача у звязку з таким перейменуванням не відповідає чинному законодавству. Перейменування повинно було б мати наслідком переведення позивача на рівнозначну посаду. Більше того, Планом організаційних заходів, повязаних зі зміною назви Головного управління юстиції у Закарпатській області, затвердженим наказом Головного управління юстиції у Закарпатській області від 13 лютого 2015 року № 16/8 не передбачено такого заходу як вивільнення працівників. Отже, позивач має право залишатися на посаді, яку вона займала до перейменування, а тому відповідач зобовязаний запропонувати та перевести позивача на цю посаду. Мало місце лише формальне скорочення посади позивача наказом ГТУЮ в Закарпатській області № 100/4. Лише 17 лютого 2015 року, тобто після попередження позивача про наступне звільнення. Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що у спірних правовідносинах не відбулася зміна компетенції чи повноважень, покладених на управління ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області або зміна його організаційної залежності до та після перейменування на управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області. Також не відбулися зміни посадових прав та обовязків особи, що займає посаду керівника управління ДВС: вони повністю залишилися незмінними після перейменування. Змін в організації праці управління ДВС шляхом введення нових вимог до посади, яку обіймає позивач, та зміни її трудової функції не відбулося. За таких обставин, бездіяльність відповідача щодо не пропонування позивачу рівнозначної вакантної посади є протиправною, оскільки вона має переважне право на її зайняття і цьому праву кореспондує обовязок роботодавця запропонувати всі наявні вакантні посади, що відповідають її кваліфікації. Відповідач протиправно ухиляється від вчинення покладених на нього законом дій щодо пропонування рівнозначної посади та вчиняє дії, які свідчать про навмисний цілеспрямований намір звільнити позивача з посади. Шляхом оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади відповідач порушує трудові права позивача, адже позивач має право на зайняття вищевказаної посади заступника начальника без конкурсного відбору. Просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нову - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заперечень на апеляційну скаргу суду подано не було.

У судове засідання позивач та представник відповідача не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового слухання справи. У відповідності до частини 4 статті 196 КАС Ураїни неприбуття у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце слухання справи, не перешкоджає судовому розгляду справи. При цьому цією нормою закону чітко встановлено, що розгляд справи в апеляційній інстанції може бути відкладено тільки в разі визнання явки сторони обовязковою. Оскільки відсутні підстави для такої процесуальної дії, судом ухвалено провести слухання за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу на постанову суду такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2011 року ОСОБА_1 наказом Міністерства юстиції України № 2227/к від 18.11.2011 року було призначено на посаду начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

21 січня 2015 року Постановою Кабінету Міністрів України № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» з метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу.

Міністерство юстиції України стало правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, в частині реалізації державної політики у вищезазначених сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

30 січня 2015 року Наказом Міністерства юстиції України № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 100/26545, перейменовано головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затверджено Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Наказом Міністерства юстиції України № 33/7 від 02 лютого 2015 року «Про затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів юстиції» затверджено граничну чисельність працівників територіальних органів юстиції.

06 лютого 2015 року Міністром юстиції затверджено структуру та штатну чисельність Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на 2015 рік, де передбачено посаду - заступник начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальник управління Державної виконавчої служби ( т. 2 а.с. 35).

10 лютого 2015 року Міністерством юстиції України оголошено конкурс на заміщення вакантної посади заступника начальника Головного управління територіального управління юстиції з питань виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби, про що зроблено публікацію на офіційному-сайті Міністерства юстиції України, а також у газеті «Новини Закарпаття» від 14 лютого 2015 року.

17 лютого 2015 року начальником Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області винесено наказ № 100/4, яким з 17 лютого 2015 року введено в дію структуру та штатну чисельність і штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, скорочено посаду начальника управління Державної виконавчої служби Головного управліня юстиції у Закарпатській області, введено посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби начальника управління Державної виконавчої служби (т. 1 а.с. 21-23).

18 лютого 2015 року позивач звернулася до Міністерства юстиції України із заявою про переведення її на посаду заступника начальника Головного управління територіального управління юстиції з питань виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби.

Однак відповідач не перевів її на вищевказану посаду і позивач звернулася до суду.

Міністерством юстиції України наказом від 27 травня 2015 року № 1729/к знову було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби начальника управління Державної виконавчої служби.

Вищезазначені факти сторонами визнано і не оспорюються.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання таких дій протиправними та зобовязання призначити позивача на вказану нею посаду з таких мотивів.

Враховуючи вимоги ст. 11 КАС України суд вирішує спір в межах заявлених позовних вимог та обраного способу захисту порушених прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на момент звернення до суду і вирішення спору у Закарпатському окружному адміністративному суді обіймала посаду начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області і звільнена з цієї посади не була, хоч і її було попережено про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 27 Закону України «Про державну службу» передбачено, що просування по службі державного службовця здійснюється шляхом зайняття більш високої посади на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України та Кабінетом Міністрів України, або шляхом присвоєння державному службовцю більш високого рангу.

Державний службовець має право брати участь у конкурсі на заміщення вакантної посади.

Згідно підпункту «б» пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 423 від 17.06.1994 року «Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України «Про державну службу» передбачено, що без конкурсного відбору або стажування можуть прийматись державні службовці, які перебували на відповідних посадах у державних органах та виконавчих органах Рад, в тому числі в тих, що ліквідуються, до новостворених органів державної виконавчої влади і місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 року № 169, переведення на рівнозначну або нижчу посаду в одному державному органі, а також просування по службі державних службовців, які зараховані до кадрового резерву чи успішно пройшли стажування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, може здійснюватися без конкурсного відбору.

Тобто, вищевказаними нормативними актами передбачено випадки, коли державного службовця може бути прийнято на посаду без конкурсного відбору.

Отже, - це право, а не обовязок керівника.

Відповідно до Порядку № 169 від 15 лютого 2002 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) проводиться конкурсний відбір на заміщення вакантних посад державних службовців третьої - сьомої категорій (далі - конкурс), крім випадків, коли законами України встановлено інший порядок заміщення таких посад. Конкурс на заміщення вакантної посади державного службовця повинен забезпечувати конституційне право рівного доступу до державної служби громадян України. Пунктом 3 Порядку визначено, що для проведення відбору кандидатів на заміщення вакантних посад державних службовців наказом (розпорядженням) керівника відповідного державного органу, який здійснює призначення на посаду державного службовця, утворюється конкурсна комісія у складі голови, секретаря і членів комісії.

Так, згідно пункту 6 Порядку умови проведення конкурсу в окремому державному органі відповідно до цього Порядку визначаються його керівником, який призначає на посади та звільняє з посад державних службовців. Рішення про проведення конкурсу приймається керівником органу за наявності вакантної посади державного службовця.

Державний орган, у якому проводиться конкурс, зобов'язаний опублікувати оголошення про проведення конкурсу в пресі або поширити його через інші офіційні засоби масової інформації не пізніше ніж за місяць до початку конкурсу та довести його до відома працівників органу, в якому оголошується конкурс, що врегульовано пунктом 10 Порядку № 169.

Пункт 12 Порядку встановлює, що при заміщенні вакантних посад, призначення на які відповідно до законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України здійснюється за іншою процедурою, а також у разі прийняття керівником рішення про призначення осіб згідно з пунктом 5 цього Порядку в межах одного державного органу конкурс не оголошується.

Оскільки станом на 10 лютого 2015 року посада заступника начальника Головного управління територіального управління юстиції з питань виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби була вакантною, керівник органу вправі був оголосити конкурс на її зайняття.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень або вчиненням дій чи бездіяльності порушуються права позивача, причому це порушення має мати реальний характер.

Під порушенням прав і свобод фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин слід розуміти ті негативні наслідки, що були спричинені рішенням органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оголошення та проведення відповідачем конкурсу на зайняття вакантної посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби відбулося на підставі чинного законодвавства та в межах повноважень державного органу і не порушує прав чи законних інтересів позивача, а доводи про можливе порушення таких прав у майбутньому є безпідставними.

Доводи позивача про відсутність реального скорочення в установі, де вона працює, а також щодо її переважного права на залишення на роботі, права на переведення на новостворену посаду є передчасними, оскільки матимуть юридичне значення в разі її звільнення із займаної посади згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Щодо вимог позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо не переведення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби та зобовязання призначити її на цю посаду в порядку переведення з управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, то суд вважає, що призначенню особи на посаду у державному органі передує певна процедура, а на роботодавцеві лежить обовязок запропонувати при попередженні про звільнення всі наявні вакантні посади, які особа може займати за своєю кваліфікацією і досвідом.

Позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо не запропонування позивачу вакантної посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби судом першої інстанції на даний час не вирішена.

ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин та вирішення спору продовжувала перебувавати у трудових відносинах з Міністерством юстиції України та Головним територіальним управлінням юстиції у Закарпатській області, а отже, у суду відсутні правові підстави констатувати порушення трудових прав позивача.

Пунктом 10 частини 2 статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що Міністр призначає на посади керівників територіальних органів міністерства за погодженням з головами місцевих державних адміністрацій та їх заступників і звільняє їх з посад.

Згідно пункту 9 Положення про управління Державної виконавчої служби головного управління юстиції у Закарпатській області заступник начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальник управління Державної виконавчої служби призначається на посаду та звільняється Міністром юстиції України (т. 1 а.с. 103-109),

Тобто, призначення та звільнення з посади заступника начальника управління юстиції відбувається виключно першою особою Міністерства юстиції України, який не залучений до участі у справі в якості відповідача.

Повноваження Міністра юстиції України щодо призначення на посади керівників територіальних органів міністерства та їх заступників і звільнення їх з посад є дискреційним повноваженням Міністра.

Зі змісту Рекомендації № К (80) Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли орган може обирати з кількох юридичних допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, у суду відсутні підстави для зобовязання відповідача призначити позивача на зазначену нею у позовній заяві посаду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі № 807/419/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 29 вересня 2015 року.