Справа № 607/20127/14-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 876/4904/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

03 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі , в якому просив визнати неправомірними дії УПФ щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії виходячи з 90% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури від 12.09.2014 року та зобовязати УПФ здійснити з 14.06.2012 року перерахунок призначеної йому пенсії з розрахунку 90 % від суми заробітної плати, виходячи з її розміру, зазначеного у довідці прокуратури Тернопільської області від 12.09.2014 року за №19.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області постановою від 27 січня 2015 року позов задовольнив.

Визнав неправомірними дії УПФУ в м. Тернополі щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії з розрахунку 90% від суми його заробітної плати, виходячи з її розміру, зазначеного у довідці прокуратури Тернопільської області від 12 вересня 2014 року за №19.

Зобовязав УПФУ в м. Тернополі здійснити ОСОБА_1 з 12 червня 2014 року перерахунок пенсії з розрахунку 90% від суми заробітної плати, виходячи з її розміру, зазначеного у довідці прокуратури Тернопільської області від 12 вересня 2014 року за №19. Допустив негайне виконання постанови суду в межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, УПФУ в м. Тернополі подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на момент звернення позивача за перерахунком) передбачено, що пенсія призначається в розмірі 70 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Крім того, виходячи із положень ст.99 КАС України, та із вимог позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду із пропущенням шестимісячного строку звернення до суду за захистом порушених прав свобод та інтересів, що має наслідком, відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України залишення позовної заяви без розгляду.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу в прокуратурі Тернопільської області та з 02.03.2006 року йому призначено пенсію за вислугою років у розмірі 90% від суми його заробітної плати .

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», яка набрала чинності 14.06.2012 року, збільшено заробітну плату працівникам прокуратури по посаді, яку займав позивач. Вказаною постановою КМУ затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років.

12 вересня 2014 року прокуратурою Тернопільської області ОСОБА_1 видано довідку за №19 про збільшений розмір заробітної плати на посаді начальника відділу прокуратури Тернопільської області станом на 14.06.2012 року.

24 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку і виплату йому пенсії в розмірі 90% від суми середньомісячної заробітної плати /9706,94грн. згідно умов, які існували у березні 2006року на час оформлення ним пенсії за вислуго років.

Листом управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі від 28.11.2014 року №241/В-11 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що право на пенсійне забезпечення позивача не може бути звужене чи обмежене, а тому при перерахунку пенсії відповідачем безпідставно розраховано таку із розміру 70% від суми місячного заробітку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи проте є лише частково вірними з таких міркувань.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, редакція якої неодноразово змінювалась.

Так, відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 90 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом №3668-VІ, який набрав чинності з 01.10.2011, внесено зміни до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ у редакції Закону №3668-VІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 01.10.2011 положення ч.1 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом №3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини 13 та 18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону №3668-VІ змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відтак, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Зміни внесені Законом №3668-VІ до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є ч.13 та ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, які змін у зв'язку із прийняттям Закону №3668-VІ не зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, апеляційний суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно дост.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 10 грудня 2013 року в справі №21-420а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що із відповідною заявою до УПФУ в м. Тернополі про перерахунок пенсії та довідкою, виданою прокуратурою Тернопільської області 12.09.2014 року позивач звернувся лише 24.11.2014 року, а тому, апеляційний суд визнає безпідставним зобовязання УПФУ провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі поданої довідки починаючи з 12 червня 2014 року.

Крім того, при зверненні до суду позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99 КАС України та не наведено поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України - адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду.

Беручи до уваги строк звернення позивачки до суду, а саме 03 грудня 2014 року, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобовязання провести перерахунок пенсії за період з 14.06.2012 року по 02.06.2014 року включно слід залишити без розгляду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій та зобов'язання УПФ провести перерахунок та виплату з 24.11.2014 року призначеної йому пенсії виходячи із розміру 90% місячного заробітку, наведеного у довідці прокуратури Тернопільської області від 12.09.2014 №19 з врахуванням виплачених сум.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст.41, ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі задовольнити частково, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року у справі № 607/20127/14-а скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії за період з 14 червня 2012 року по 02 червня 2014 року включно залишити без розгляду.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії з 24 листопада 2014 року з розрахунку 90% від суми його заробітної плати, виходячи з її розміру, зазначеного у довідці прокуратури Тернопільської області від 12 вересня 2014 року за №19.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі здійснити ОСОБА_1 з 24 листопада 2014 року перерахунок пенсії з розрахунку 90% від суми заробітної плати, виходячи з її розміру, зазначеного у довідці прокуратури Тернопільської області від 12 вересня 2014 року за №19.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Постанова в повному обсязі складена 05 жовтня 2015 року.