Справа № 813/9165/13-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 876/7554/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Іщук Л.П., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Сердюк О.Ю.

представника позивача: Бориса А.С.

представника відповідача: Воробець І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року за позовом Львівського обласного центру зайнятості до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року Львівський обласний центр зайнятості звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з Львівської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Львівська митниця ДФС України) суму виплаченого забезпечення та вартості надання соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду у розмірі 19 478,54 грн.

Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 25.12.2013 р. про задоволення позову та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 р., якою її було залишено без змін, були скасовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення скасовано з тих підстав, що судами першої та апеляційної інстанції не було враховано, що згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 09.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" в оплату за час вимушеного прогулу зараховується, зокрема, допомога по безробіттю і не перевірили доводи відповідача в цій частині, наведені в його запереченні на позов та в апеляційній скарзі. Крім того, при новому розгляді справи судам необхідно також визначитися з її юрисдикційністю з урахуванням того, що відповідно до ч. 3 ст. 6, п. 5 ч. 2 ст. 17, п. 5 ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

За результатами розгляду справи, після скасування судових рішень ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 р., Львівським окружним адміністративним судом постановою від 15.06.2015 р. позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Львівська митниця ДФС України подала апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що судом першої інстанції проігноровані висновки Вищого адміністративного суду України, наведені в ухвалі від 16.04.2015 р. у справі №К/800/55192/14. Крім того, Львівській митниці не було відомо про звернення ОСОБА_3 за послугами до Львівського міського центру зайнятості а, отже, митниця не мала можливості повідомити центр зайнятості про винесення судом рішення про поновлення ОСОБА_3 в митних органах. Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Невиконання цього обов'язку тягне за собою стягнення відповідних сум з такої особи. Чинним законодавством не передбачено обов'язку позивача у справах про поновлення на роботі повідомляти роботодавця про перебування на обліку у службі зайнятості, а скаржник не міг виконати цей обов'язок, тому зайво виплачені кошти підлягають стягненню з ОСОБА_3, а не з роботодавця. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта Воробець І.Б., яка підтримала свою апеляційну скаргу, представника позивача Бориса А.С., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а провадження по справі закриттю з наступних підстав.

Як правильно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_3 був звільнений 21.06.2012 р. відповідно до п.6 ч.1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» з посади головного інспектора відділу в митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці.

24.07.2012 р. він звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, а 31.07.2012 р. йому було надано статус безробітного.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 р. № 2а-6450/12/1370, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 р., ОСОБА_3 було поновлено на посаді головного інспектора відділу в митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці з 22.06.2012 р.

Наказом Державної митної служби України №883-к від 01.06.2013 р. «По особовому складу митних органів» було скасовано наказ Державної митної служби України від №1279-к від 20.06.2012 р. «Про припинення перебування на державній службі» в частині припинення 21.06.2012 р. перебування на державні службі з митних органів України ОСОБА_3 та поновлено останнього на посаді головного інспектора відділу в митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці з 22.06.2012 р.

Так, ОСОБА_3 перебував на обліку як безробітний в Львівському міському центрі зайнятості з 31.07.2012 р. по 20.05.2013 р. та отримав за цей період 19 478,54 грн. допомоги по безробіттю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України, а також спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Вище зазначені положення процесуального закону судом першої інстанції залишені поза увагою. А оскільки позивач в позовній заяві просив лише стягнути матеріальну шкоду, при цьому не заявляв вимог вирішити публічно-правовий спір, то у суду першої інстанції не було достатньо правових підстав розглядати даний спір в порядку адміністративного судочинства, а такий слід було розглядати за правилами ГПК України.

Крім того, частиною 1 статті 2 цього Кодексу передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 2 цієї статті, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, наведена норма чітко визначає, що КАС України не передбачено спорів між суб'єктами владних повноважень, яким є, зокрема як позивач, так і відповідач у даній справі.

Також слід звернути увагу на те, що за змістом ч.4 ст.50 КАС України, суб'єкт владних повноважень може звернутись з адміністративним позовом до юридичної особи, яка не є суб'єктом владних повноважень, у випадках, установлених законом.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки порушення провадження у справі та її розгляд помилково здійснено за правилами КАС України, постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст.157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року у справі № 813/9165/13-а скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : Л.П.Іщук

С.П. Нос

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06.10.2015 р.