Справа № 357/12282/15-а
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, голови Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування розпорядження та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.10.2010 року він обіймав посаду начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, з 22.06.2015 року по 01.07.2015 року він перебував на лікарняному, 17.07.2015 року отримав поштою повідомлення про його звільнення з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України згідно розпорядження голови РДА від 26.06.2015 року № 39-к, дії відповідачів по його звільненню з посади вважає незаконними, а розпорядження про його звільнення таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачами порушено норми діючого трудового законодавства: звільнення проведено в той час, коли позивач перебував на лікарняному; його не було персонально попереджено про наступне вивільнення; не було запропоновано жодної вакантної посади; також не враховано його переважне право на залишення на роботі у звязку з тим, що на його утриманні є троє неповнолітніх дітей. А тому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Білоцерківської РДА Київської області ОСОБА_2 від 26.06.2015 року № 39-к про звільнення його з посади начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості райдержадміністрації відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України; зобовязати Білоцерківську РДА Київської області поновити його на посаді начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості і виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2500 грн., моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

В суді позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, але просили суд стягнути середній заробіток за вимушений прогул в розмірі на час винесення судового рішення.

Представник відповідача Білоцерківської РДА Київської області позов не визнав, пояснив, що звільнення позивача з роботи проведено з дотриманням норм діючого трудового законодавства, позивача було попереджено про наступне вивільнення, запропоновано йому вакантні посади, але рекомендовані листи, надіслані на адресу позивача, він не отримував.

В судове засідання 07.10.2015 року після перерви представник відповідача не зявився, до суду надійшло клопотання щодо відкладення розгляду справи в звязку з хворобою представника, але суд вважав за можливе закінчувати розгляд справи без участі представника Білоцерківської РДА, оскільки в судовому засідання міг приймати участь інший представник юридичної особи, крім того, до клопотання не було додано жодних документів про поважність причин неявки в судове засідання представника РДА.

Відповідач голова Білоцерківської ДРА Київської області ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Як встановлено по справі, згідно розпорядження голови Білоцерківської РДА Київської області від 30.09.2010 року № 786 позивача ОСОБА_1 з 01.10.2010 року призначено за конкурсом відповідно до ст.15 Закону України «Про державну службу» на посаду начальника управління економіки райдержадміністрації з посадовим окладом згідно штатного розпису та присвоєно йому тринадцятий ранг державного службовця.

А згідно розпорядження голови Білоцерківської РДА від 26.06.2015 року № 39-к позивача звільнено з 26.06.2015 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з посади начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості райдержадміністрації у звязку зі скороченням посади начальника цього управління.

Наведене стверджується копіями вказаних розпоряджень /а.с.74-75/.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

А як розяснено в п.15 ст.3 КАС України, публічна служба діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна /невійськова/ служба, дипломатична служба, інша державна служба , служба в органах місцевого самоврядування.

Позивача було зараховано на державну службу, присвоєно йому відповідний ранг державного службовця, тобто, даний спір про звільнення з публічної служи є предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження Білоцерківської РДА від 17.03.2015 року № 160 «Про упорядкування структури Білоцерківської районної державної адміністрації» було утворено відділ економічного прогнозування та інвестиційної діяльності райдержадміністрації шляхом реорганізації управління економічного розвитку , торгівлі та промисловості, поклавши на нього функції та повноваження реорганізованого управління; в управлінні економічного розвитку, торгівлі та промисловості райдержадмінітсрації скорочено наступні посади: начальник управління; у структуру новоствореного відділу економічного прогнозування та інвестиційної діяльності райдержадміністрації включено наступні посади: начальник відділу, головний спеціаліст -3 одиниці, спеціаліст першої категорії -1 одиниця, що стверджується копією даного розпорядження, додатком до якого є структура Білоцерківської РДА /а.с.76-78/.

Як вказано вище, позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

За положеннями ст.30 Закону України «Про державну службу», на державних службовців поширюються загальні підстави припинення державної служби, передбачені КЗпП України.

Відповідно до ст.32 цього Закону рішення про припинення державної служби може бути оскаржено державним службовцем безпосередньо до суду.

В ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно зі ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у звязку із змінами в організації виробництва і праці, повязаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

В судовому засіданні встановлено, що повідомлення про наступне вивільнення було надіслано відповідачем на адресу місця проживання позивача 25.03.2015 року, що слідує з копій цього повідомлення, опису вкладення до конверту, квитанції про відправлення /а.с.64/, але доказів того, що це повідомлення позивачем одержано і що він був з ним ознайомлений, суду не надано.

Аналогічно на адресу позивача надсилалося 15.05.2015 року попередження про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в якому позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Білоцерківської РДА, що слідує з копій цього попередження, опису вкладення до конверту, квитанції про відправлення /а.с.66/, але доказів того, що це повідомлення позивачем одержано і що він був з ним ознайомлений, суду також не було надано.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, з копій листків непрацездатності в матеріалах справи вбачається, що позивач в період з 13.03.2015 року по 20.03.2015 року, з 23.03.2015 року по 03.04.2015 року, з 06.04.2015 року по 08.04.2015 року, з 09.04.2015 року по 30.04.2015 року перебував на амбулаторному лікуванні, з 05.05.2015 року по 25.05.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні, з 26.05.2015 року по 03.06.2015 року на амбулаторному лікуванні, з 04.06.2015 року по 19.06.2015 року на стаціонарному лікуванні, з 22.06.2015 року по 01.07.2015 року листок непрацездатності по догляду за хворою дитиною, що стверджується копіями листків непрацездатності, медичними виписками /а.с.39-59/.

Всі листки непрацездатності були направлені позивачем за місцем роботи та отримані уповноваженою особою, про що свідчать копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень з копіями описів вкладення до конвертів /а.с.40, 43, 45, 47, 49, 51, 55, 58/.

Отже, в той період, коли позивачу надсилалося попередження про звільнення з пропозицією зайняття вакантної посади, він перебував на стаціонарному лікуванні,

Тобто, у визначеному законом порядку позивача не було попереджено про наступне вивільнення та не було запропоновано йому вакантну посаду в тій самій установі.

Тоді як з розпорядження Білоцерківської РДА від 17.03.2015 року № 160, на яке вказано вище, слідує, що в управлінні економічного розвитку, торгівлі та промисловості Білоцерківської РДА було скорочено тільки посаду начальника, а до структури новоствореного відділу економічного прогнозування та інвестиційної діяльності райдержадміністрації включено пять посад: начальник відділу, головний спеціаліст -3 одиниці, спеціаліст першої категорії -1 одиниця.

Позивача звільнено з посади в той період, коли він перебував на лікарняному, що є грубим порушенням норм трудового законодавства, оскільки не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності /ст.40 КЗпП України/.

За ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Судом встановлено, що профспілковим комітетом Білоцерківської РДА надано згоду на звільнення ОСОБА_1 15.06.2015 року, що стверджується витягом з протоколу засідання профкому № 3/1 /а.с.14/, належні та безспірні докази того, що позивача було повідомлено про дату та час засідання профкому, відповідачами суду не надано, крім того, позивач в цей час перебував на стаціонарному лікуванні, що вбачається з копії листка непрацездатності, на що вказано вище.

В п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» /зі змінами/ розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання

підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що

власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як встановлено судом і вказано вище, належних та безспірних доказів того, що позивача було попереджено за два місяці про наступне вивільнення, що йому було запропоновано вакантні посади, від переведення на які він відмовився, що було враховано переваги на залишення на роботі позивача, суду відповідачами не надано, звільнено позивача в період перебування на лікарняному, тобто, звільнення позивача з посади відбулося з порушенням норм діючого законодавства, які регулюють порядок вивільнення працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

А тому суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Білоцерківської РДА ОСОБА_2 про звільнення позивача з посади від 26.06.2015 року № 39-к та зобовязати Білоцерківську РДА поновити позивача на посаді начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості, яку він обіймав до звільнення.

Згідно ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Позивач та представник позивача просили суд зобовязати Білоцерківську РДА виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу та 100 000 грн. моральної шкоди.

Згідно з ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом , якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішння про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

За нормами п.п.2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами/ середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

З наданої на запит суду довідки про заробітну плату позивача /а.с.85/ вбачається, що протягом останніх двох місяців перед звільненням позивач не працював, перебував на лікарняному, працював у березні м-ці 14 р. днів заробітна плата 600 грн., у лютому м-ці 20 р. днів заробітна плата 2142,15 грн., всього 34 р.дні заробітна плата -2742,15 грн., середньоденний заробіток становить 80,65 грн. /2742,15 грн. : 34 р. дні/, середньомісячний заробіток за 70 роб. днів вимушеного прогулу /з 27.06.2015 року по 06.10.2015 року включно при 5-денному робочому тижні/ становить 5645 грн.50 коп. /80,65 грн. х 70 р.днів/.

Щодо вимог позивача про зобовязання Білоцерківської РДА виплатити 100 000 грн. моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що відповідачами порушено законні права позивача при його звільненні з посади, поновлення яких вимагає від нього додаткових зусиль, він змушений витрачати час для захисту своїх прав в суді.

Спричинену позивачу моральну шкоду суд оцінює в розмірі 5000 грн. виходячи з вимог розумності та справедливості.

Згідно з п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Суд також вважає, що позивачем не пропущено встановлений місячний строк для звернення до суду по цій категорії справ.

Так, повідомлення про звільнення позивачем одержано 17.07.2015 року /а.с.13/, з позовом до суду позивач звернувся 12.08.2015 року, але ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.08.2015 року /а.с.9/ позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі в звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, отримавши копію ухвали суду позивач 26.08.2015 року звернувся з даним адміністративним позовом.

Керуючись Законом України «Про державну службу», ст.ст. 40, 42, 43, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, п.п.2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами/, ст.ст. 3, 17,18, 21, 71, 94, 159-163, 185,186, 256 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_2 від 26 червня 2015 року № 39-к про звільнення ОСОБА_1 з 26 червня 2015 року з посади начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості райдержадміністрації відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Зобовязати Білоцерківську районну державну адміністрацію Київської області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості райдержадміністрації, виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5 645 грн.50 коп. і моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова суду в частині поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягає до негайного виконання.

Суддя ОСОБА_3