Справа № 335/2425/13-а (2а/335/79/13)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/20605/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Основаніє», про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про зобов'язання Запорізької міської ради прийняти рішення про поліпшення умов проживання. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він, разом зі своєю дружиною та сином проживають у гуртожитку за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_1. Розмір займаної його родиною житлової площі складає 17,4 кв.м, що є меншим за встановлений розмір на одну особу, тому він потребує поліпшення житлових умов, оскільки його родина забезпечена жилою площею нижче за встановлений рівень, який складає 6 кв.м на одну особу.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, а справу направити на новий розгляд. Зазначає, що судами не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, зокрема, Житлового кодексу України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач разом зі своєю дружиною та сином проживають у гуртожитку, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_1. Розмір займаної ними житлової площі складає 17,4 кв.м.

14 лютого 2008 року ОСОБА_4 звернувся до Запорізького міського голови з проханням дозволити йому виконати за свій рахунок реконструкцію 1/2 частини ігрової кімнати під житлову площу, для поліпшення умов проживання, узгодженої власником будинку гуртожитку, міською санітарно епідеміологічною станцією, Спеціалізованою державною пожежною частиною, Головним управлінням архітектури та містобудування міської ради.

Відділ обліку і розподілу житлової площі Запорізької міської ради листом від 20 березня 2008 року повідомив позивачу про розгляд питання щодо переселення в гуртожитку, в якому зазначається, що на чергове засідання міськвиконкому, яке відбудеться 27 березня 2008 року підготовлено проект рішення з цього питання.

Відповідно до висновку від 28 листопада 2008 року, Головне управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради вважало за можливе виконання перепланування частини гральної кімнати в житлову кімнату та подальше об'єднання її з кімнатою АДРЕСА_1

16 січня 2013 року позивач звернувся до Запорізького міського голови із заявою про розгляд питання про покращення житлових умов його родини, шляхом надання права користування 1/2 частини переобладнаної ігрової кімнати на четвертому поверсі правого крила гуртожитку, де він і його родина постійно проживає.

30 січня 2013 року Департамент житлового господарства та розподілу житлової площі Запорізької міської ради розглянув звернення ОСОБА_4 з питання поліпшення житлових умов проживання його родини у гуртожитку по АДРЕСА_1, шляхом надання права користування 1/2 частини ігрової кімнати, та повідомив, що згідно із статтями 42, 43 Житлового кодексу України для поліпшення житлових умов громадян надаються вільні житлові приміщення. Враховуючи, що рішенням міськвиконкому про реконструкцію (переобладнання) вказаного у зверненні приміщення під житлову кімнату не приймалось, задовольнити його звернення не є можливим.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте з такими висновками погодитись неможливо.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини» в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв'язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Як зазначалось, ОСОБА_4 звернувся до суду за захистом прав, що випливають з житлових правовідносин, зокрема, щодо реалізації права на поліпшення житлових умов.

Такі відносини регулюються нормами ЖК України і не пов'язані з проходженням публічної служби.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2014 року у справі № 21-530а14, яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із частиною 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвалених судових рішень та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Основаніє», про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак