Справа № 813/5278/14
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року Справа № 876/5465/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року за наслідками судового контролю за виконанням судового рішення у справі за їх позовом до комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи», обласна медико-соціальна експертна комісія № 3 про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 Визнано протиправним і скасовано акт огляду серії 10ААВ № 705700 від 17.07.2014 року обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі МСЕК № 3) в частині причини інвалідності позивача та зобов'язано відповідача переглянути рішення у цій частині.

Окрім того, визнано протиправним і скасовано акт огляду МСЕК № 3 серії 10ААВ № 705700 від 17.07.2014 року в частині встановлення інвалідності ОСОБА_1 на строк до 01.07.2016 року з датою чергового переогляду 11.06.2016 року та зобов'язано відповідача переглянути рішення у цій частині шляхом перегляду позивачу групи інвалідності без строку переогляду.

Одночасно відповідача зобовязано подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду після набрання такою законної сили.

18.12.2014 року відповідачем подано звіт № 693 від 17.12.2014 року про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.102014 року у справі № 813/5278/14, який прийнято ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 року скасовано та прийнято нову ухвалу, якою зобов'язано відповідача надати звіт про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 року у строк до 01.04.2015 року.

18.03.2015 року на виконання вимог ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року відповідачем подано звіт від 17.03.2015 року про виконання постанови суду від 06.10.2014 року.

30.03.2015 року позивач ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 подали клопотання, у якому просили встановити новий строк подання звіту щодо виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 року у справі № 813/5278/14 та накласти штраф на відповідача або його керівника у розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 року за наслідками судового контролю за виконанням судового рішення було вирішено зобовязати відповідача повторно подати звіт про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 року до 29.05.2015 року .

23.04.2015 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали заяву про ухвалення додаткового судового рішення, покликаючись на невирішення судом першої інстанції їх клопотання від 03.03.2015 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 року заяву позивача ОСОБА_1 та його представника від 23.04.2015 року задоволено частково. Постановлено додаткову ухвалу, якою у задоволенні клопотання від 30.03.2015 року у частині накладення штрафу на винну посадову особу відповідача відмовлено. У решті вимог заяви від 23.04.2015 року про постановлення додатково судового рішення відмовлено.

При цьому судом першої інстанції було відхилено доводи заявників у частині ухвалення додаткового судового рішення з питання встановлення відповідачу нового строку подання звіту, оскільки згідно з вимогами ст. 267 КАС України таке питання вирішується за наслідками розгляду звіту про виконання постанови суду та не повязується із наявністю чи відсутністю клопотання сторони по справі.

Щодо ухвалення додаткового судового рішення з питання накладення штрафу на винну особу, то таке згідно з приписами ст. 267 КАС України є правом, а не обов'язком суду. При цьому судом першої інстанції було враховано ставлення відповідача до виконання рішення суду, а саме подання двічі звіту про виконання судового рішення. Те, що судом вже вдруге встановлюється новий строк подання звіту, які судами не приймались у зв'язку із необхідністю здійснення процедурних питань, не свідчить про намір відповідача не виконувати рішенню суду в цілому, яке ускладнюється відсутністю чітко встановленого порядку виконання рішення суду з питань переогляду причин інвалідності та встановлення строку інвалідності. За таких умов суд дійшов висновку про відсутність обставин, які б підтверджували вину відповідача, як обов'язкову умову застосування штрафу до нього за невиконання постанови суду.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили ухвалу суду від 27.04.2015 року у частині відмови у накладенні штрафу на керівника відповідача скасувати та прийняти у цій частині нову, якою задовольнити їх клопотання від 30.03.2014 року у повному обсязі. На їх погляд, виходячи із приписів ч. 2 ст. 267 КАС України суд першої інстанції при встановлені нового строку звіту мав накласти на керівника відповідача штраф в розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

У ході апеляційного розгляду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 повністю підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та накласти штраф на відповідача у максимальному розмірі.

Представник відповідачів у судовому засіданні апеляційного суду заперечила обґрунтованість доводів апелянтів, просила залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенні у тій його частині, яка оскаржена у апеляційному порядку, та доводам, викладеним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 267 КАС України за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

За правилами ч.5 ст. 267 КАС України питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін.

У матеріалах справи наявне клопотання позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 від 30.03.2015 року (а.с. 165), яке містить вимогу про накладення штрафу на відповідача або його керівника у розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Вирішуючи питання про необхідність накладення штрафу на керівника відповідача у порядку судового контролю за виконанням судового рішення апеляційний суд виходить із такого.

Необхідними передумовами для накладення штрафу у порядку судового контролю за виконанням судового рішення є як встановлення факту його невиконання повністю або частково, так і причин такого невиконання.

Суд апеляційної інстанції погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, накладення штрафу є правом, а не обовязком суду.

Якщо буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання судового рішення, діяли добросовісно, то сам лише факт невиконання постанови не може бути достатньою підставою для настання відповідальності у вигляді штрафу, а окремі порушення під час виконання постанови суду не можуть бути підставою для накладення штрафу, якщо відсутній причинно-наслідковий зв'язок між цими порушеннями і невиконанням постанови.

Відповідно до матеріалів справи на виконання вимог ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року відповідачем подано звіт від 17.03.2015 року про виконання постанови суду від 06.10.2014 року. При цьому з метою виконання постанови суду щодо проведення повторної медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 в частині визначення причини інвалідності та встановлення строку інвалідності відповідачем було вирішено направити справу ОСОБА_1 на заочну консультацію в ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоровя України». У консультативному висновку ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» від 05.12.2014 року № 315 зазначено, що на підставі аналізу медико-експертної документації позивача комісія вважає, що той є інвалідом ІІ групи від загального захворювання, а отже підстав для зміни причини інвалідності та для встановлення інвалідності без терміну переогляду ОСОБА_1 немає.

Відповідач провів повторну медико-соціальну експертизу в частині причини інвалідності ОСОБА_1 та в частині строку інвалідності і вирішив що підстав для зміни причини інвалідності із «загального захворювання» на «інвалід дитинства» та встановлення групи інвалідності без строку переогляду не має.

При цьому ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 року за наслідками судового контролю за виконанням судового рішення, яка вступила у законну силу, було вирішено зобовязати відповідача подати суду до 29.05.2015 року звіт про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 року виходячи із того, що до звіту відповідача від 17.03.2015 року не було надано належних доказів про проведення повторного огляду позивача, а запис у журналі протоколів засідань медико-соціальної експертної комісії засвідчує остаточне рішення комісії, а не процедуру прийняття такого рішення, зокрема проведення огляду особи.

На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних підстав для застосування до відповідача штрафу за навмисне невиконання постанови суду, а отже у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 267 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року у справі № 813/5278/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

ОСОБА_4

Ухвала у повному обсязі складена 24 вересня 2015 року