Справа № 813/185/15
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 876/6482/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Холявка І.Я.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Промбудприлад» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2015р. в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Промбудприлад» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

16.01.2015р. позивач Приватне акціонерне товариство /ПрАТ/ «Промбудприлад» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією /ДПІ/ у Франківському районі м.Львова Головного управління /ГУ/ ДФС у Львівській обл. податкові повідомлення-рішення № від 31.12.2014р. та № від 31.12.2014р.; судові витрати покласти на відповідача (а.с.4-7).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2015р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.226-233).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач ПрАТ «Промбудприлад», який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.239-244).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що між позивачем та його контрагентом ТзОВ «АРС СІТІ» були укладені договори на виконання ремонтно-будівельних робіт; факт виконання таких робіт підтверджується складеними первинними документами, які є дійсними та не визнані в установленому порядку нікчемними. Також судом не враховано критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій останнього у сфері податкових правовідносин.

Окрім цього, судом не враховано рішення суду, яким установлено неправомірність дій податкового органу щодо коригування показників податкової звітності ТзОВ «АРС СІТІ».

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, впродовж 15.12.2014р.-15.12.2014р. ревізором ДПІ у Франківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській обл. проведено позапланову невиїзну перевірку ПрАТ «Промбудприлад» з питань господарських взаємовідносин з ТзОВ «АРС СІТІ» за період з 01.01.2013р.-01.03.2013р. та правильністю відображення в податкових деклараціях подальшої реалізації ТМЦ, робіт (послуг), за результатами якої складено Акт перевірки № 2087/22-01/31588943 від 15.12.2014р. (а.с.10-20).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем наступних вимог:

п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу /ПК/ України, у зв'язку з чим занижено податок на прибуток за 2013 рік на 6824 грн.;

п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України, по причині чого позивачем занижено суму податку на додану вартість /ПДВ/ на 45002 грн.

На підставі наведеного Акта перевірки відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення - рішення:

№ від 31.12.2014р. про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ в загальному розмірі 56252 грн. 50 коп., з яких 45002 грн. за основним платежем та 11250 грн. 50 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.9);

№ від 31.12.2014р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в загальному розмірі 10236 грн., з яких 6824 грн. за основним платежем та 3412 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.8).

Підставою для винесення вказаних податкових повідомлень-рішень є висновки податкового органу по результатам проведеної перевірки про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з ТзОВ «АРС СІТІ», на підставі яких платником податку були сформовані дані податкового обліку.

Зокрема, у січні-березні 2013 року позивачем сформовано податковий кредит та валові витрати по операціях з виконання будівельно-монтажних та інших робіт на підставі укладених договорів підряду із вказаним контрагентом. Також надані позивачем документи можуть мати силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарських операцій.

З урахуванням вказаних обставин контролюючий орган прийшов до висновку про нікчемність проведених операцій, у зв'язку з чим прийняв рішення про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та ПДВ, зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ТзОВ «АРС СІТІ» не мали реального характеру, у вказаного підприємства були відсутніми ресурси для виконання прийнятих на себе зобов'язань, що ставить під сумнів можливість значного обсягу підрядних робіт.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів у межах доводів апеляційної скарги вважає такими, що узгоджуються з фактичними обставинами справи і відповідають нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Статтею 67 Конституції України передбачено обов'язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.138.4 ст.138 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Предметом доказування у розглядуваній справі є дослідження обставин про те, чи не були дії позивача спрямовані на безпідставне одержання коштів із державного бюджету, чи мали операції із придбання товарів та послуг реальний характер, яким чином придбавалися товари і надавалися послуги, а також дійсна можливість здійснення таких операцій.

При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

* неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

* відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

* облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

* здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

* відсутність первинних документів обліку.

В аспекті наведеного колегія суддів враховує, що наявними матеріалами справи підтверджуються висновки податкового органу про відсутність реального здійснення господарських операцій, з огляду на наступне.

Із матеріалів перевірки слідує, що 03.01.2013р. між позивачем (замовник) та ТзОВ «АРС СІТІ» (підрядник) був укладений договір підряду № 3/01 на виконання ремонтно-будівельних робіт у мансардному приміщенні адміністративного будинку по вул.Сахарова, 42 у м.Львові (а.с.22-24).

На підтвердження виконання наведених робіт позивачем представлені складений 31.01.2013р. акт виконаних робіт № 1 за січень 2013 року (а.с.25-26).

Також 01.02.2013р. між позивачем (замовник) та ТзОВ «АРС СІТІ» (підрядник) був укладений договір підряду № б/н на виконання ремонтно-будівельних робіт у мансардному приміщенні адміністративного будинку по вул.Сахарова, 42 у м.Львові (а.с.27-29).

На підтвердження виконання наведених робіт позивачем представлені складені 28.02.2013р. акти виконаних робіт №№ 1, 2, 3 за лютий 2013 року (а.с.30-35).

Позивачем проведено часткову оплату виконаних робіт на суму 27629 грн., при цьому загальна сума кредиторської заборгованості перед ТзОВ «АРС СІТІ» склала 242381 грн. 38 коп. (а.с.40-41); також підрядником на суму виконаних робіт видані позивачу відповідні податкові накладні (а.с.36-39).

Разом з тим, під час проведення перевірки відповідачем використано інформацію, отриману від ДПІ у Вишгородському районі Київської обл. ДПС, яка викладена в Акті перевірки № 42/22-00/38085164 від 23.05.2013р.

Відповідно до вказаного Акта проведеною перевіркою встановлено відсутність трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортних засобів та інших основних засобів, які необхідні ТзОВ «АРС СІТІ» для здійснення господарської діяльності. Також вказане підприємство не знаходиться за своєю юридичною адресою, що зумовлює відсутність його первинних документів.

В спростування висновків податкового органу позивачем під час перевірки та судового розгляду справи не було представлено доказів помилковості наведених обставин, а також обґрунтованих пояснень щодо можливості виконання ТзОВ «АРС СІТІ» значного обсягу будівельно-монтажних та інших робіт протягом короткого проміжку часу.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по цій категорії спорів, яка полягає в тому, що несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

У розглядуваній справі, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, податковий орган виходив з того, що позивач фактично роботи у контрагента ТзОВ «АРС СІТІ» не придбавав, а лише провів документальне оформлення розглядуваних операцій, через що вказані операції були нікчемними. За таких обставин видані ТзОВ «АРС СІТІ» первинні документи позивачу слід вважати такими, що не мають юридичної сили, складеними з метою маскування безтоварних операцій, що оформлялися з метою мінімізації податкових зобов'язань.

За таких обставин податковий орган підставно прийшов до висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій з ТзОВ «АРС СІТІ» щодо виконання будівельно-монтажних та інших робіт.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів вважає, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТзОВ «АРС СІТІ» не підтверджується представленими доказами, вказані дії позивача спрямовані виключно на отримання податкової вигоди.

За відсутності фактичного здійснення операцій відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту та валових витрат для цілей оподаткування ПДВ та податком на прибуток підприємств навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції. При цьому в податкових відносинах не може застосовуватися ст.204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що жодних документів, які б свідчили про факт передачі проектної документації та самої проектної документації позивачем податковому органу до перевірки та суду не надано.

Також в п.7 акту приймання передачі виконаних будівельних робіт № 2 від 28.02.2013р. вказано, що виконувались роботи по забиванню сальників при проході труб через фундаменти або стіни підвалів; у той же час згідно умов договору роботи мали виконуватись виключно по реконструкції мансардного п'ятого поверху (а.с.32-33).

За твердженнями позивача будівельні матеріали, з яких виконувались його контрагентом роботи, закуповувались безпосередньо ним, в подальшому передавались підряднику для виконання робіт. Проте, позивачем не надано доказів обліку таких будівельних матеріалів та їх подальшої передачі підряднику.

Відповідно до наданих дозволу на виконання будівельних робіт та декларацій про готовність об'єкта до експлуатації підрядною організацією, що виконувала роботи з реконструкції об'єкта за адресою: м.Львів, вул.Сахарова, 42, виступало ТзОВ «Реновація». Вказаний суб'єкт господарювання зазначений як підрядник, а не як генпідрядник, що вказує на факт незалучення до виконання робіт субпідрядних організацій (а.с.159, 161-166, 167-171).

Також за наведених обставин не може прийматися до уваги рішення судів, якими визнані протиправними дії ДПІ у Вишгородському районі Київської обл. ДПС стосовно податкового контролю ТзОВ «АРС СІТІ» (постанова Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2013р., ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р., ухвала ВАС України від 21.10.2014р. у справі № 810/2574/13-а - а.с.67-74, 75-78, 79-83), оскільки із змісту приписів ст.72 КАС України слідує, що наявність у судовому рішенні в іншій адміністративній справі висновків щодо неправомірності позицій, викладених в акті податкової перевірки, не може бути беззастережною підставою для визнання протиправними податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов'язань через установлені контролюючим органом порушення податкового законодавства. Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої твердження про порушення позивачем вимог ПК України, а відтак й покладених в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, приймаючи до уваги вірне застосування останнім приписів ПК України, заявлений позивачем позов є безпідставним, через що задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Промбудприлад» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2015р. в адміністративній справі № 813/185/15 залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: Н.В.Бруновська

М.В.Костів