Справа № 2а-235/11 (2а/307/2/14)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/800/67166/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року

у справі №2-а-235/11, 2а/307/2/2014

за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5

до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10, Управління Держкомзему в

Тячівському районі Закарпатської області,

про визнання рішень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області (далі по тексту Солотвинська селищна рада), яким просили визнати неправомірними та скасувати рішення Солотвинської селищної ради №358 від 29 травня 2008 року, рішення відповідача №230 від 24 липня 2007 року про передачу земельної ділянки розміром 0,08 га у приватну власність для ведення індивідуального садівництва ОСОБА_6 та державного акта серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку розміром 0,08 га по вул. Підмагура в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, виданого 19 травня 2008 року ОСОБА_6; рішення Солотвинської селищної ради №360 від 29 травня 2008 року про передачу земельної ділянки розміром 0,0686 га у приватну власність для ведення садівництва ОСОБА_7 та державного акту серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку розміром 0,0686 га в ур. Підмагура в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, виданого 15 жовтня 2009 року ОСОБА_7; рішення відповідача №415 від 23 жовтня 2008 року про передачу земельної ділянки розміром 0,118 га у приватну власність для ведення садівництва ОСОБА_10 та державного акту серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку розміром 0,118 га в ур. Підмагура смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, виданого 21 жовтня 2009 року ОСОБА_10; рішення Солотвинської селищної ради №85 від 20 травня 2011 року про передачу земельної ділянки розміром 0,097 га у приватну власність для індивідуального садівництва ОСОБА_9 та державного акту серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку розміром 0,097 га в ур. Магура в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, виданого 29 лютого 2012 року ОСОБА_9; рішення відповідача №704 від 3 вересня 2010 року про передачу земельної ділянки розміром 0,075 га у приватну власність для ведення індивідуального садівництва в смт. Солотвино ур. Підмагура ОСОБА_8; зобов'язати Солотвинську селищну раду погодити виготовлену технічну документацію від 19 березня 2008 року із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку розміром 0.6 рішення № 26 виконкому Солотвинської селищної ради 22 скликання 21 березня 1997 року ОСОБА_4, яка розташована на території смт. Солотвино в районі гори «Магура»; визнати незаконним та скасувати рішення Солотвинської селищної ради №467 від 22 січня 2009 року про розгляд звернення ОСОБА_5; зобов'язати селищного голову Солотвинської селищної ради погодити технічну документацію із землеустрою за договорами №№1086, 1087 від 23 вересня 2008 року по переоформленню права власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, а також ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 згідно договорів дарування земельних ділянок; зобов'язати відповідача винести рішення на продовження розпочатого будівництва житлового будинку ОСОБА_5 в АДРЕСА_1.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2014року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження в адміністративній справі в частині скасування державних актів на право власності на земельні ділянки закрито. В інших позовних вимогах відмовлено.

При скасуванні рішення місцевого адміністративного суду та закритті провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в спірних правовідносинах має місце спір про право, який стосується реалізації права власності на земельну ділянку. Тому, справу в частині скасування державних актів на право власності на землю належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою та, посилаючись на порушення судами норм статті 22, 125, 140 Земельного кодексу України, статті 328 Цивільного кодексу України, просять ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року скасувати, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року скасувати, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2014 року залишити в силі.

Враховуючи неприбуття в судове засідання сторін та третіх осіб, належних чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, та заяв позивачів, відповідача, третьої особи ОСОБА_6 про розгляд справи за їх відсутності, справу розглянуто в порядку письмового провадження, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконкому Солотвинської селищної ради від 21 березня 1997 року № 26 ОСОБА_4 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6 га для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура», смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5 ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Солотвинської селищної ради народних депутатів від 23 грудня 1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,39 га розташовану в АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням Солотвинської селищної ради №358 від 29 травня 2008 року ОСОБА_4 відмовлено в передачі у приватну власність земельної ділянки, що знаходиться в селищі Солотвино в районі гори «Магура», площею 0,6 га в зв'язку з тим, що він уже використав своє конституційне право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (державний акт 1-ЗК №025811).

Рішенням Солотвинської селищної ради №230 від 24 липня 2007 року передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,08 га для індивідуального садівництва та побудови садового будинку в смт. Солотвино в ур. Магура.

Рішенням Солотвинської селищної ради №360 від 29 травня 2008 року передано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,07 га для ведення садівництва в смт. Солотвино по вул. Підмагури.

Рішенням Солотвинської селищної ради №415 від 23 жовтня 2008 року передано у власність ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва в смт. Солотвино ур. Підмагура.

Рішенням відповідача №85 від 20 травня 2011 року надано ОСОБА_9 у власність земельну ділянку площею 0,097 га в смт. Солотвино ур. Магура для ведення індивідуального садівництва.

Рішенням відповідача №704 від 3 вересня 2010 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,075 га для ведення садівництва в смт. Солотвино ур. Підмагура.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до частини 2 статті 140, частини 1 статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності (частини 2 та 2 статті 83 Земельного кодексу України).

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Положеннями статті 172 Цивільного кодексу України закріплено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Солотвинська селищна рада в даній справі є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельними ділянками, що перебували у її власності, відповідач має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею.

В цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування спірною земельною ділянкою. Солотвинська селищна рада, як власник землі, вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій у цих відносинах не здійснював.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 названого Кодексу (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як визначено пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржені позивачами рішення Солотвинської селищної ради щодо передачі у власність земельних ділянок третім особам були виконані. На підставі рішень ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 отримали державні акти на право власності на земельну ділянку (а.с.189-192, т.2).

Враховуючи, що у вказаних громадян виникло право власності на землю, то подальше оспорювання правомірності набуття цього права має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, тому що виникає спір про цивільне право.

Наведені висновки касаційного суду узгоджуються з практикою Верховного Суду України, висловленою в постановах від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі 21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі 21-1041во10 та №21-1042во10, які в силу положень частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для врахування.

Судова колегія Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що закриваючи провадження в даній адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд не порушив вимог процесуального закону, оскільки спір в даній справі має цивільних характер та повинен бути вирішений за правилами цивільного процесуального законодавства.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять суд скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З цього приводу колегія суддів наголошує, що в матеріалах справи ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року відсутня, а тому немає предмета оскарження.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній постанові апеляційного суду, вона ґрунтується на вимогах норм процесуального законодавства, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року у справі №2-а-235/11, 2а/307/2/2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: