Справа № 808/776/15
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2015 рокусправа № 808/776/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області до Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Запоріжавтопобутхім» про арешт коштів на рахунках платника податків, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому у відповідності до положення ст. 41 КАС України фіксування судового процесу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги посилаючись на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що виконуючим обов'язки начальника ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 03.02.2015, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків, що перебуває за адресами: місто Запоріжжя, вулиця Рекордна, будинок №23 та місто Запоріжжя, вулиця 8 Березня, будинок №190.

Згідно з пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до п.94.1 ст.94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з п.94.2.3 п.92.3 ст.94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до абз.2 пп. 94.6.2 п.94.6 ст.94 Податкового кодексу України, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Із зазначених норм видно, що реалізація права податкового органу на застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом безпосереднього звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунку платника податків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інтонації посилався на те, що відповідно до п.7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 568 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за №1839/24371 (далі - Порядок) для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно з п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Відповідно до приписів п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України та ст.183-3 КАС України позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з поданням до ТОВ "НВК Запоріжавтопобутхім" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податку, за яким відкрито провадження в адміністративній справі №808/773/15.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2015 у справі №808/773/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015, залишено без задоволення подання Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс Запоріжавтопобутхім" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податку.

Як видно, судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій у справі №808/773/15 встановлено, що підставою для застосування арешту є вчинене платником податків правопорушення у сфері оподаткування, що виразилося у неправомірному не допуску до перевірки відповідних працівників фіскального органу, за наявності законних підстав для її проведення, відмова платника податків від проведення документальної перевірки або від допуску посадових осіб контролюючого органу за своєю суттю являються виразом активних дій платника податків, що унеможливлюють проведення перевірки (пряма відмова уповноваженої особи платника податків від проведення перевірки, недопуск посадових осіб контролюючого органу на підприємство) і фіксація таких дій платника податків відповідно до положень п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України повинна бути відображена у відповідному акті .

Також, під час розгляду справи №808/773/15 було встановлено, що посадовими особами податкового органу було складено 02.02.2015 акт відмови від допуску до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів чи пов'язано з утриманням об'єкта оподаткування №1/08-29-07-02/33610760 від 02.02.2015. Проте фактично суб'єктом господарювання - ТОВ "НВК Запоріжавтопобутхім" фахівці податкового органу, які прибули для проведення перевірки відповідно до наказу №14 від 29.01.2015 були допущені для проведення перевірки. Так, головного державного ревізора-інспектора Денисевич Т.М. було допущено до приміщень, які використовуються платником податків у здійсненні господарської діяльності, але остання зазначила про ненадання доказів правомірності використання підприємством саме цього приміщення у господарській діяльності, ревізори були допущені до офісного приміщення підприємства та їм було надано первинні документи, які стосувались предмета перевірки, який зазначено у направленнях №№12,13,14 від 29.01.2015.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що посадовими особами податкового органу, які прибули для проведення перевірки, не складався акт про відмову від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або про відмову від допуску посадових осіб контролюючого органу, а складений ними акт відмови від допуску до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів чи пов'язано з утриманням об'єкта оподаткування №1/08-29-07-02/33610760 від 02.02.2015 не може бути визнано підтвердженням наявності обов'язкової підстави для застосування арешту майна платника податків - відмови останнього від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або про відмову від допуску посадових осіб контролюючого органу, оскільки поняття "не допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки" та "не допуск посадових осіб контролюючого органу до обстеження територій та приміщень" не є тотожними, оскільки не допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки повністю виключає можливість її проведення, натомість не допуск посадових осіб контролюючого органу до обстеження приміщень не виключає можливість проведення перевірки на підставі наданих первинних документів і передбачає лише не допуск до окремих приміщень (виробничих), і у свою чергу такий не допуск є підставою лише для звернення фіскального органу до суду з позовом (поданням) щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу) (підпункт 20.1.31 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

Враховуючи вищенаведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що податковим органом не було доведено правомірність застосування ним у даному випадку арешту майна платника податків ТОВ "НВК Запоріжавтопобутхім" на підставі пп.94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України.

Згідно з п.8.2.1 Порядку припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з: відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 4.2 розділу ІV цього Порядку, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що адміністративний арешт майна платника податків ТОВ "НВК Запоріжавтопобутхім" припинено у зв'язку з відсутністю рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна. Отже, норми ст. 94 Податкового кодексу України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту.

В той же час підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Таким чином, у зв'язку з припиненням адміністративного арешту майна платника податків, відсутні підстави і для застосування арешту коштів на рахунках платника податків - відповідача у банках, обслуговуючих такого платника податків.

За таких обставин, суд вважає, що рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтовано та мотивовано з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко