Справа № 2а-5/09
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2012-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2012 р. Справа № 79644/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Олендера І,Я., ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Курдоба Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення міської ради; за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Рівненської міської ради про визнання недійсним та таким, що втратив чинність Державного акту на право власності на земельну ділянку та зобовязання міської ради анулювати та вилучити цей Державний акт та за позовом ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, ОСОБА_3 про скасування рішення, визнання незаконним розпорядження та зобовязання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 в серпні 2006 року звернувся в суд з позовом до Рівненської міської ради та просив визнати нечинним та скасувати рішення Рівненської міської ради від 13 липня 2006 року від № 66 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1000 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що земельна ділянка, щодо якої ведеться спір, належить йому на праві власності згідно з Державним актом від 09 червня 1998 року, виданим на підставі рішення Рівненської міської ради від 27 березня 1998 року №285. Оскільки виданий йому державний акт не скасовано у встановленому порядку, то Рівненська міська рада не вправі була передавати у приватну власність ОСОБА_3 належну йому земельну ділянку.

В квітні 2007 року до участі в справі в якості третіх осіб було залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які подали позов до ОСОБА_2 та Рівненської міської ради про визнання недійсним та таким, що втратив силу Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 з тих підстав, що рішення Рівненської міської ради від 27.03.1998 року №285, на підставі якого він виданий, скасовано іншим рішенням цієї ради від 10.09.1998 року №45, а виданий ОСОБА_2 Державний акт анульовано Рівненським міським управлінням земельних ресурсів.

В жовтні 2007 року ця справа була обєднана в одне провадження з іншою справою після скасування постановлених в ній судових рішень Верховним Судом України за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 9.06.1998 року, за позовом ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, виконавчого комітету міської ради і ОСОБА_3 про скасування рішення Рівненської міської ради від 10.09.1998 року №45 в частині відміни п.11 додатку №11 та п.5 додатку №2 до рішення Рівненської міської ради від 27.03.1998 року №285, визнання незаконним розпорядження виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12.05.1996 рокук №601-р, визнання недійсним п.42 рішення Рівненської міської ради від 25.02.2004 року №687 (фактично №688), зобовязання повернути земельну ділянку площею 511 кв.м.

Позивач посилався на те, що передана йому в приватну власність земельна ділянка тривалий час знаходилася в його правомірному користуванні, законних підстав для скасування п.11 додатку №1 та п.5 додатку №2 рішення Рівненської міської ради від 27 березня 1998 року №285 не було, він має право користування земельною ділянкою в розмірі та межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю, виданим йому 09 червня 1998 року, який залишається чинним і може бути визнаний недійсним в судому порядку лише за позовом органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, а не за позовом ОСОБА_3

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 16.06.2009р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за їх безпідставністю.

Постанова суду мотивована тим, що оскаржувані рішення Рівненської міської ради від 10.09.1998 року № 45, розпорядження Рівненського міського голови № 601-р від 12.05.1996 року, п.42 рішення Рівненської міської ради № 688 від 25.02.2004 року, та рішення Рівненської міської ради № 66 від 13.07.2006 року, прийняті в межах компетенції міської ради та у відповідності діючого на той час законодавства і вимоги ОСОБА_2 про скасування цих рішень є безпідставними.

Дану постанову оскаржив в апеляційному порядку ОСОБА_2, який просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою повністю задовільнити його позовні вимоги.

Апелянт вказує на односторонність оскаржуваної постанови, прийняття її в порушення вимог ч.1 ст2 ст.7,10, ч.4,5 ст.11 КАС України. Суд першої інстанції не обєктивно підійшов до оцінки зібраних доказів, не надав їм належної оцінки та обґрунтував свої висновки на домислах, а не на достовірних фактах.

Зокрема, суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішенням Рівненської міської ради від 27.03.1998 року №285 йому, ОСОБА_2, було передано для індивідуального будівництва земельну ділянку площею 1000 кв., на яку видано у встановленому порядку Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, який був незаконно анульований.

Виділення земельної ділянки площею 600 кв.м його сестрі ОСОБА_3 мало місце не за рахунок земельної ділянки їх батька, а за рахунок земель запасу, що свідчить про самовільне захоплення ОСОБА_3 належної йому земельної ділянки.

Суд прийшов до необґрунтованих висновків в частині недостовірності документів, що підтверджують його право на спірну земельну ділянку, про самовільний захват ним земельної ділянки, недійсність виданого йому Державного акту на землю та обґрунтованості оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування щодо виділення в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки площею 111 кв.м.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Рівнеського міського суду від 16.06.2009 року скасовано та провадження в справі закрито з тих підстав, що її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.05.2011 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2010 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_2 про скасування рішень Рівненської міської ради та розпорядження виконавчого комітету Рівненської міської ради, а справу в цій частині направлено до апеляційного суду для продовження розгляду. В решті ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2010 року залишено без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник уточнили та підтримали вимоги апеляційної скарги та просили з врахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову оскаржувану постанову Рівненського міського суду від 16.06.2009 року скасувати та постановити нову постанову, якою частково скасувати рішення Рівненської міської ради від 10.09.1998 року № 45, частково скасувати розпорядження Рівненського міського голови № 601-р від 12.05.1996 року, частково скасувати п.42 рішення Рівненської міської ради № 688 від 25.02.2004 року, частково скасувати рішення Рівненської міської ради № 66 від 13.07.2006 року в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та представник Рівненської міської ради заперечили проти апеляційної скарги та просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити в силі оскаржувану постанову Рівненського міського суду від 16.06.2009 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено , що батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на 1953 рік належала земельна ділянка розміром 1278 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 23.06.1961 року ОСОБА_3 (д.п.Юра)Т.П. було виділено під забудову земельну ділянку 600 кв.м. з земельної ділянки її батька ОСОБА_5 за згодою останнього. В звязку з наведеним суд першої інстанції визнав безпідставними доводи ОСОБА_2 в тій частині, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 самовільно захопили частину земельної ділянки, яка раніше належала ОСОБА_5.

Судом першої інстанції підставно враховано, те що після виділення 600 кв.м. з земель ОСОБА_5 в його користуванні залишилось 678 кв.м. та обґрунтовано цю обставину наявними в матеріалах справи доказами.

На думку колегії суддів суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови прийшов до вірного висновку, що рішення Рівненської міської ради від 10.09.1998 року № 45, розпорядження Рівненського міського голови № 601-р від 12.05.1996 року, п.42 рішення Рівненської міської ради № 688 від 25.02.2004 року, оскільки рішення Рівненської міської ради та виконкому Рівненської міської ради прийняті в межах компетенції міської ради та у відповідності діючого на той час законодавства.

Також підставно відмовлено в позові ОСОБА_2 до Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської міської ради № 66 від 13.07.2006 року, оскільки судом враховано, що дане рішення було прийнято у відповідності до ст.ст.78,81 Земельного кодексу України та ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування, а також на підставі заяви та документів наданих ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.346-355)

Згідно ч.1.ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувані рішення Рівненської міської ради та її виконкому прийняті в межах їх компетенції у відповідності до повноважень, на момент прийняття відповідали вимогам чинного законодавства, а тому судом першої інстанції підставно відмовлено в скасуванні вищевказаних рішень.

У відповідності до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана постанова Рівненського міського суду від 16.06.2009 року прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права при правильно встановлених обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2009 року у справі №2а-5/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: В.М. Каралюс

Судді: І.Я. Олендер

ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлений 27.01.2012 року