Справа № 817/2033/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року 12 год. 10 хв.Справа № 817/2033/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І., представника позивача не прибув, відповідача не прибув, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дубровицького районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Дубровицького районного центру зайнятості (далі іменується позивач) до ОСОБА_1 (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд стягнути на його користь суму коштів, які виплачені відповідачу відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття» в розмірі 6850 грн. 34 коп.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у ході перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення, проведеної позивачем, на підставі даних від ТзДВ «Рівнефармація», було виявлено факт отримання відповідачем трудового доходу у зв'язку із працевлаштуванням у під час перебування на обліку як безробітного та неповідомлення таких відомостей позивачу, чим порушено приписи статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III. Оскільки відповідач отримував допомогу по безробіттю незаконно, позивач звернувся до суду з позовом про її стягнення. Посилаючись на викладені вище мотиви, позивач просить суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Ухвалою судді від 31.07.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судові засідання, призначене на 17.09.2015, не прибув, проте подав заяву про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника, в якому зазначив, що на позовних вимогах наполягає в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання 17.09.2015 не прибув.

Керуючись приписами частини 4 статті 128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

На підставі частини 6 статті 12 та статті 41 КАС України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: індекс 34141, Рівненська область, Дубровицький район, село Селець, вулиця Незалежності, будинок №140 а.

07.07.2014 ОСОБА_1 звернулася до Дубровицького районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та виплатою допомоги по безробіттю. У заяві відповідач зазначила, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, по цивільно-правовій угоді не працює, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років.

Відповідачу на підставі заяви надано статус безробітного. За період з 14.07.2014 по 17.12.2014 ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю в загальному розмірі 6850 грн. 34 коп. (а.с. 11).

Однак, як встановлено судом, перебуваючи на обліку як безробітна, ОСОБА_1 на підставі договору про надання послуг від 16.07.2012 перебувала у трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Рівнефармація», відповідно до якого у період з 16.07.2012 по 10.07.2014 надавала послуги по реалізації товару та отримувала дохід у вигляді плати за надані послуги.

В акті розслідування страхових випадків від 14.02.2015 зазначено, що згідно акту прийому-передачі наданих послуг відбулось надання послуг за договором від 16.07.2012 №25 та нарахування винагороди виконавцю, що підтверджується підписами відповідальних осіб, у тому числі відповідача у справі ОСОБА_2 як виконавця. Крім того, відповідно до листа ТзДВ «Рівнефармація» від 11.02.2015 №3/166 дохід, виплачений ОСОБА_2 за липень 2014 року, склав 71 грн. 05 коп.

Актом розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №12 від 14.02.2015 засвідчено факт неповідомлення ОСОБА_1 як безробітної, яка перебувала на обліку у центрі зайнятості, про працевлаштування, що спричинило подальше нарахування та виплату допомоги по безробіттю без належних правових підстав.

11.03.2015 позивачем направлено відповідачу претензію з пропозицією добровільно повернути кошти у сумі 6850 грн. 34 коп., отримані як матеріальна допомога по безробіттю (а.с.7). Однак, відповідач вимогу Дубровицького районного центру зайнятості не виконала.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законами України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI (далі по тексту Закон України №5067-VI) та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року №1533-III (далі по тексту Закон України №1533-III) .

Відповідно до статті 1 Закону України №5067-VI, безробітний це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи (пункт 2 частини першої).

Пунктом 7 частини першої цієї ж статті визначено зайнятість як не заборонену законодавством діяльність осіб, пов'язану із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно

Частиною першою статті 4 Закону України №5067-VI визначено, що особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою, належать до зайнятого населення.

Згідно з частиною першою статті 43 Закону України №5067-VI статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (пункт перший).

За приписами частини другої цієї ж статті Закону України №5067-VI статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Частиною першою статті 44 Закону України №5067-VI передбачено право зареєстрованого безробітного на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону (пункт другий).

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України №1533-III.

Згідно із статтею 7 Закону України №1533-III видами забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Частиною першою статті 31 Закону України №1533-III передбачено припинення виплати допомоги по безробіттю у разі працевлаштування безробітного (пункт перший).

Приписами частини другої статті 36 цього ж закону зобов'язано застрахованих осіб, зареєстрованих в установленому порядку як безробітних, своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України №1533-III сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

В силу вимог пункту 6 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України №5067-VI, відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Таким чином, саме з моменту настання обставин, які впливають на виплату матеріальної допомоги по безробіттю, про які зареєстрований безробітний не повідомив центр зайнятості, особа знімається обліку як безробітна та зобов'язана повернути суму незаконно отриманого матеріального забезпечення. За змістом вищенаведених правових норм для виникнення обов'язку особи щодо повернення виплаченої матеріальної допомоги по безробіттю визначальним є факт неповідомлення особи про обставини, які впливають на умови виплати матеріального забезпечення, з настанням якого особа зобов'язана повернути вартість виплаченої матеріальної допомоги саме з моменту його виникнення. Проте, з аналізу наведених норм сума матеріальної допомоги, що підлягає поверненню безробітним, не обмежується періодом працевлаштування безробітного, оскільки для встановлення факту незаконного отримання матеріальної допомоги по безробіттю законом передбачено настання певних обставин, таких як неповідомлення про працевлаштування у період перебування на обліку в якості безробітного та отримання відповідного грошового забезпечення від держави. Так як ОСОБА_1 на момент реєстрації в центрі зайнятості та надання статусу безробітної надавала послуги по реалізації товару та отримувала за це певну оплату відповідно до договору про надання послуг № 25 від 16.07.2012, то саме з цього моменту неповідомлення про отримання заробітку (доходу) матеріальна допомога по безробіттю підлягає поверненню.

Указом Президента України від 16.01.2013 №19/2013 утворено Державну службу зайнятості України, яка є правонаступником відповідних органів державної служби зайнятості та затверджено Положення про Державну службу зайнятості України.

Відповідно до пункту першого Положення про Державну службу зайнятості України, затвердженого Указом Президента України від 16.01.2013 №19/2013, Державна служба зайнятості України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Державна служба зайнятості України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Пунктом шостим даного Положення Державній службі зайнятості України надано право стягувати відповідно до закону кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою, а також несплачені у добровільному порядку штрафи, накладені відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та статті 24-1 Закону України «Про рекламу».

Державна служба зайнятості України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах, а також через міжрегіональні територіальні органи Служби (пункт сьомий Положення про Державну службу зайнятості України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Дубровицького районного центру зайнятості, відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат не підлягає вирішенню судом, оскільки відповідно до пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір», позивач на момент подання адміністративного позову був звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (індекс 34141, Рівненська область, Дубровицький район, село Селець, вулиця Незалежності, будинок №140 а; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Дубровицького районного центру зайнятості суму коштів, які виплачені відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття» в розмірі 6850 (шість тисяч вісімсот пятдесят) грн. 34 (тридцять чотири) коп., які перерахувати на р/р 0128, одержувач Дубровицький районний центр зайнятості, , банк ГУ ДКУ в Рівненській області, МФО 833017.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська