Справа № 2а/2470/1841/11
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2011-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12:25год. 25 серпня 2011 року м. Чернівці Справа № 2а/2470/1841/11

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Маренича І.В.

секретаря судового засідання Столяра О.О.

за участю

представника позивача МПП «Яніс» ОСОБА_1,

представника позивача ФГ «Яніс» не зявився,

позивача ОСОБА_2 не зявився,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом МПП "Яніс" Фермерського господарства «Яніс», ОСОБА_2 до Відділ державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції ,

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство «Яніс» (позивач 1), Фермерське господарство «Яніс» (позивач 2), ОСОБА_2 (позивач 3) звернулися з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції про скасування Постанови державного виконавця від 17 червня 2011 року про відкриття виконавчого провадження та Постанови державного виконавця від 24 червня 2011 року про стягнення з боржника виконавчого збору, Акту опису та арешту майна від 20 липня 2011 року.

Позов обґрунтовується тим, що 21.07.2011 року, під час складання представниками відповідача акту опису та арешту майна та додатку до нього, позивачу 1 стало відомо про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 червня 2011 року ВП №27120988 та постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 24 червня 2011 року ВП №27120988.

Позивачі вважають, що відповідачем під час винесення даних постанов було грубо порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», в звязку із чим вони є протиправними та підлягають скасуванню з наступних підстав.

Відповідачем безпідставно та неправомірно прийнято рішення описати та арештувати майно, яке належить боржнику, оскільки все описане та арештоване майно належить позивачам 2 та 3, а боржником у виконавчому провадженню є позивач 1.

В судовому засіданні представник позивача 1 позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Позивач 2 та позивач 3 в судове засідання не зявилися з невідомих причин, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме в частині щодо скасування Акту опису та арешту майна від 20 липня 2011 року, решту позовних вимог не визнав, в звязку із їх безпідставністю та наполягав на відмові у їх задоволені з мотивів наведених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників позивача 1 та відповідача, зясувавши повно і всебічно обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що представник позивача 1 під час складання Акту опису та арешту майна повідомив державного виконавця, що майно на яке останній описує та арештовує, не належить МПП «Яніс», а є власністю інших юридичних та фізичних осіб, а саме:

Камаз (жовтого кольору) реєстраційний номер СЕ 6930АА (порядковий номер у акті опису й арешту майна 2) - належать на праві власності гр. ОСОБА_4 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу);

- Трактор «К-700а» (порядковий номер у акті опису й арешту майна 3) - належить на праві власності фермерському господарству «Яніс» (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), тобто юридичній особі, яка не має спільного майна з МПП «Яніс», не є його філією або окремим підрозділом.

Інше майно, з Акту є власністю гр. ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію машин, договором купівлі - продажу від 31.07.2002р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме маймо від 20.06.2003р.

Однак, даний факт не взятий до уваги державним виконавцем під час складання Акту опису та арешту майна.

Відповідно ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець має право: безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку, опечатувати ці приміщення і сховища.

Оскільки державним виконавцем не було взято до уваги той факт, що товарно-матеріальні цінності, описані та арештовані, належать виключно Фермерському господарству «Яніс» та ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що державним виконавцем порушено ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, згідно яких, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 7 Закону "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Стаття 55 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так. частина 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувану.

Частинами 4 та 5 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу. якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт. Виконавчі дії за дорученням проводяться у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження до відділу державної виконавчої служби відповідної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження, у якому винесено цю постанову. За результатами проведених дій складається акт. що направляється державному виконавцю, який виніс постанову.

У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника., місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувану.

Пунктом 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження не переконався у тому, чи є на території, що підвідомча відповідачу, майно позивача 1, а отже, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Такі дії відповідача є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», що порушує прав та інтересів позивачів 2 та 3, які не є боржниками у даному виконавчому проваджені, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження від № ВП №27120988 підлягає скасуванню.

Так, як майно, на яке накладено арешт державним виконавцем не є власністю МПП «Яніс», то останнє підлягає вилученню із акту опису та арешту майна, а акт у тій частині є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, посадові особи відповідача не переконалися у тому, що боржник чи його уповноважені особи отримали постанову від 17.06.2011р. та чи мав він можливість її виконати в добровільному порядку.

Оскільки, постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2011р. не було отримано вчасно МПП «Яніс», що виключає можливість її добровільного виконання, то відповідно постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.06.2011р. також є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 28.09.2009. №1276/10/13-09 «Щодо справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби» визначено наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» зазначений Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії. спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець, починаючи примусове виконання рішення, обов'язково повинен пересвідчитися:

по-перше, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження:

по-друге, чи здійснені ним дії. спрямовані на його добровільне виконання.

Отже, обов'язок державного виконавця з'ясувати обставину отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення.

Законодавчо встановлена процедура поновлення строку добровільної о виконання рішення не надає державному виконавцю право застосовувати заходи примусового виконання рішення у разі несвоєчасного отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій. мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись 11, 14, 50, 70, 71, 79, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1 Позов задовольнити повністю.

2 Визнати протиправною та скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження винесену ОСОБА_3 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції від 17 червня 2011 року.

3 Визнати протиправною та скасувати Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору винесену ОСОБА_3 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції від 24 червня 2011 року.

4 Скасувати акт опису й арешту майна №27120988 від 20.07.2011 року з додатком до акту опису й арешту майна №27120988 від 20.07.2011 року.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанову в повному обсязі виготовлено < Дата >

Суддя Маренич І.В.