Справа № 804/1115/14
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/41280/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Єрьоміна А.В.
Горбатюка С.А.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі № 804/1115/14 за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області звернулось з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання першочергово проводити видатки на утримання судів Дніпропетровської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок бездіяльності відповідача у ТУ ДСА у Дніпропетровській області утворилась кредиторська заборгованість у сумі 15 928 818,68 грн. Фінансові зобов'язання на вказану суму зареєстровані в ГУ ДКС України в Дніпропетровській області належним чином, починаючи з липня 2013 року. Однак, незважаючи на наявність коштів на рахунках позивача, оплата за ними відповідачем не здійснюється. На думку позивача, така бездіяльність відповідача порушує інтереси судової системи регіону та призводить до нівелювання особливого статусу судових установ.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, яка полягає у не перерахуванні коштів. Зобов'язано Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області провести видатки на утримання судів у Дніпропетровській області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області звернулось з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно звіту форми №7д, погодженого Головним управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області утворилася кредиторська заборгованість у сумі 15928818,68 грн.

Так, станом на 01 січня 2014 року кредиторська заборгованість позивача складає:

- за загальним фондом державного бюджету (КПК 0501010): по КЕКВ 2210 (товар) 16 400,00 грн., по КЕКВ 2240 (послуги, крім комунальних) 33176,42 грн., по КЕКВ 2250 (відрядження) 5414,71 грн.;

- за спеціальним фондом державного бюджету (КПК 0501040): по КЕКВ 2210 (товар) 4330413,46 грн., по КЕКВ 2240 (послуги, крім комунальних) 3693823,78 грн., по КЕКВ 2250 (відрядження) 56100,00 грн., по КЕКВ 2280 (навчання) 14238,50 грн., по КЕКВ 2800 (винагорода народних засідателів) 56953,03 грн., по КЕКВ 3110 (обладнання довгостр.корист.) 6876102,00 грн., по КЕКВ 3122 (купівля будівлі) 535708,89 грн., по КЕКВ 3132 (кап ремонт) 365479,02 грн.

При цьому, незважаючи на наявність коштів на рахунках позивача, оплата за ними відповідачем не здійснюється.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідачем допущено порушення бюджетного законодавства внаслідок нездійснення платежів за дорученням розпорядника бюджетних коштів, зважаючи на наявність бюджетних зобов'язань для здійснення платежу, наявність коштів та відповідність напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13.04.2011 року, Державна казначейська служба України (Казначейство України), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого, спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України серед іншого, є: реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України відповідно до покладених завдань, серед іншого, здійснює: через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 1 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів, у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 11.3. Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 N 1407 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 січня 2013 за N 130/22662, органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень (додаток 31 до цього Порядку) за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань.

Відповідно до ч.1 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Бюджетні призначення на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.55 Бюджетного кодексу України, захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких, не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень.

Відповідно до ч.1 ст.130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

У Рішенні Конституційного суду України від 11.03.2010 року № 7-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України зазначено, що особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, закріпленої у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя. Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами.

Таким чином, у разі наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу та наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань, органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень за дорученнями розпорядників бюджетних коштів.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновками судів про порушення ГУ ДКС України в Дніпропетровській області ст.49 Бюджетного кодексу України щодо нездійснення видатків за фінансовими зобов'язаннями ТУ ДСА України в Дніпропетровській області.

Посилання скаржника про те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачений строк виконання платіжного доручення є необґрунтованими, оскільки для здійснення видатків за фінансовими зобов'язаннями ТУ ДСА України в Дніпропетровській області були усі передбачені Бюджетним кодексом України підстави.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області відхилити, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: