Справа № 2а-9317/10/1370
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 р. Справа № 876/5318/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сфера Сім» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера Сім» (надалі - ОСОБА_1 «Сфера Сім») звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (надалі - ДПІ у Залізничному районі м. Львова) про визнання неправомірним та скасування податкових повідомленнь-рішеннь від 03.08.2010 року №/2/20382 та /2/20383.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова від 03.08.2010 року №/2/20382 та №/2/20383.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з урахуванням вимог чинного законодавства. Вважає безпідставним включення позивачем до складу валових витрат задекларованих витрат в сумі 278385,00 грн. та до складу податкового кредиту - податку на додану вартість в сумі 63400,00 грн., сплачених (нарахованих) у зв»язку з придбанням у ТОВ «Грант Емсистем» та ТОВ «Гранд Алско» рекламних послуг. Відповідач вважає, що позивач не має права на валові витрати та податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «Грант Емсистем» та ТОВ «Гранд Алско», оскільки останні не були спрямовані на настання реальних правових наслідків та документально не підтверджуються. Реальність господарських операцій з придбання позивачем послуг поставлена відповідачем під сумнів з огляду на те, що засновник та директор ТОВ «Гранд Алско», ТОВ «Гранд Емсистем» не мають стосунку до створення та ведення фінансово-господарської діяльності підприємств, що підтверджується вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2008 року про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 «Сфера Сім» зареєстроване виконавчим комітетом Львівської міської ради 26.11.1997 року за №А 00377063, у період що перевірявся був платником по податку на прибуток, податку на додану вартість - Свідоцтво про державну реєстрацію від 26.11.1997 року №0003448.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова проведено позапланову виїзну документальну перевірку ОСОБА_1 «Сфера Сім» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ОСОБА_1 «Грант Емсистем» та ОСОБА_1 «Гранд Алско» за період з 01.04.2007 року по 31.03.2009 року, про що складено акт від 03.12.2009 року №3015/23-2/25235141 в якому зазначено, що Товариством в порушення п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9. п. 5.3 ст. 5 Закону №334 занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 69596,25 грн. та в порушення п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168 занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на суму 63400,00 грн.

На підставі Акту перевірки ДПІ та за наслідком процедури адміністративного оскарження ДПІ прийняло оспорювані податкові повідомлення-рішення від 03.08.2010 року №/2/20382 якими Товариству визначено суму податкового зобов»язання по податку на прибуток в розмірі 104394,38 грн., в тому числі основний платіж в розмірі 69596,25 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 34798,13 грн. та від 03.08.2010 року №/2/20383, яким Товариству визначено суму податкового зобов»язання по податку на додану вартість в розмірі 95100,00 грн., в тому числі основний платіж в розмірі 63400,00 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 31700,00 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов виходив з того, що між позивачем ОСОБА_1 «Сфера Сім» та контрагентами ОСОБА_1 «Грант Емсистем», ОСОБА_1 «Гранд Алско» виникли господарські зобов»язання, факт виконання яких підтверджується належними та допустимими доказами, всі податкові накладні отримані позивачем від контрагентів оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, виходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334 із змінами та доповненнями (надалі - Закон №334), Законом «Про податок на додану вартість» №168 з наступними змінами (надалі - Закон №168).

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв»язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 тієї ж статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №168 для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту достатньо таких підстав, як здійснення операції з придбання товарів; наявність належним чином оформленої податкової накладної, виданої платником податку на додану вартість.

Згідно п. 5.2 ст. 5 Закону №334, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв»язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334 передбачено, що до складу валових витрат не належать будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов»язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16.07.1999 року №996-XIV.

Статтею 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов»язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що визначальним фактором для формування платником податку податкового кредиту є наявність у нього виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог п. 7.2 ст. 7 Закону №168. При цьому, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні придбаного товару (отриманих робіт, послуг) сум ПДВ до складу податкового кредиту, є підтвердження реальності господарської операції належним чином оформленими первинними документами, які є характерними для тої чи іншої господарської операції. Разом з тим, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Із матеріалів справи суд апеляційної інстанції вбачає, що ОСОБА_1 «Сфера сім» (Замовник) укладено договір про надання рекламних послуг від 03.01.2008 року №08/3 з ОСОБА_1 «Гранд Алско» (Виконавець). Предметом цього договору є виконання робіт з реклами товарів Замовника.

На підтвердження фактичного надання послуг по цьому договору ОСОБА_1 «Сфера сім» надано первинні документи, які засвідчують факти господарських операцій з придбання позивачем послуг в ОСОБА_1 «Гранд Алско», а саме: акти виконаних робіт №08/3-003 від 06.02.2008 року, №08/3-002 від 25.01.2008 року, №08/3-001 від 22.01.2008 року; платіжні доручення від 25.01.2008 року №135, від 28.01.2008 року №149, від 07.02.2008 року №234 про перерахування на користь ОСОБА_1 «Град Алско» коштів в розмірі 82542,50 грн.; податкові накладні №083003 від 06.02.2008 року, №083002 від 25.01.2008 року, №083001 від 22.01.2008 року на загальну суму 82542,50 грн., в тому числі ПДВ 13700,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Актом перевірки не зафіксовано недоліків у вказаних вище документах.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_1 «Сфера сім» (Рекламодавець) укладено договір про рекламу продукції від 02.07.2007 року №7/07-2 з ОСОБА_1 «Грант Емсистем» (Рекламіст), предметом якого було надання рекламних послуг.

На підтвердження фактичного надання послуг по цьому договору ОСОБА_1 «Сфера сім» надано первинні документи, які засвідчують факти господарських операцій з придбання позивачем послуг в ОСОБА_1 «Грант Емсистем», а саме: акти виконаних робіт №707-69 від 28.09.2007 року, №707-49 від 24.09.2007 року, №707-49 від 19.09.2007 року, №707-39 від 12.09.2007 року, №707-29 від 07.09.2007 року, №707-19 від 03.09.2007 року, №707-38 від 22.08.2007 року, №707-28 від 10.08.2007 року, №707-18 від 01.08.2007 року, №707-16 від 16.07.2007 року; платіжні доручення від 27.07.2007 року №1517, від 03.08.2007 року №1569, від 14.08.2007 року №1641, від 30.08.2007 року №1735, від 11.09.2007 року №1827, від 13.09.2007 року №1844, від 14.09.2007 року №1861, від 20.09.2007 року №1904, від 25.09.2007 року №1940, від 01.10.2007 року №1981 про перерахування на користь ОСОБА_1 «Грант Емсистем» в рахунок оплати за надані послуги коштів в розмірі 299442,50 грн.; податкові накладні №70769 від 28.09.2007 року, №70759 від 24.09.2007 року, №70749 від 19.09.2007 року, №70739 від 12.09.2007 року, №70729 від 07.09.2007 року, №70719 від 03.09.2007 року, №70738 від 22.08.2007 року, №70728 від 10.08.2007 року, №70718 від 01.08.2007 року, №70716 від 16.07.2007 року на загальну суму 299442,50 грн., в тому числі ПДВ 49700 грн.

З акту перевірки видно, що суми податку на додану вартість та суми витрат, згідно зазначених податкових накладних, актів виконаних робіт, включено до податкового кредиту та валових витрат відповідного періоду, відображено у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних та даних декларації з ПДВ за січень 2008 року в сумі 9000,00 грн., лютий 2008 року в сумі 4700,00 грн. та Декларації з податку на прибуток підприємства за I квартал 2008 року в сумі 68842,50 грн. відповідно.

Крім цього, окружним судом вірно надано оцінку показанням свідка ОСОБА_3 - генерального директора ОСОБА_1 «Сфера Сім», з яких видно, що ОСОБА_1 «Сфера Сім» діє з 1997 року у галузі забезпечення наукових лабораторій та хімічноємних виробництв, здійснює торгівлю реактивами та хімічною сировиною, лабораторним посудом та аксесуарами. Метою укладення цих рекламних договорів з ТОВ «Гранд Алско» та ТОВ «Грант Емсистем» служило бажання збільшити клієнтську базу позивача, а відповідно збільшити обсяги проданої позивачем продукції. ОСОБА_1 «Грант Алско» та ОСОБА_1 «Грант Емсистем» за вказаними договорами виконували роботи пов»язані з тиражуванням рекламної продукції та її розповсюдженням на ринку потенційних клієнтів позивача. Оскільки, рекламісти виконували тільки функцію з фізичного тиражування рекламної продукції та її розповсюдження, то ніякі додаткові програми рекламних акцій між сторонами не оформлялись та не підписувались. Зразки рекламної продукції, які підлягали тиражування розроблялись силами самого позивача та в електронній формі пересилались рекламістам. Документообіг між позивачем та ОСОБА_1 «Гранд Алско» і ОСОБА_1 «Грант Емсистем» відбувався через кур»єрську пошту, що є звичайною практикою для позивача.

Судом першої інстанції досліджено та долучено до матеріалів справи зразки рекламоносіїв (візитки, календарі, брошури, проспекти, каталоги, комерційні пропозиції, буклети, конверти), які підтверджують факт товарності господарських операцій між позивачем та контрагентами.

На підтвердження економічного позитивного ефекту, що отримувався позивачем під час експлуатації рекламованої продукції, ОСОБА_1 «Сфера Сім» також надано аналізи рахунків за 2006-2008 роки, а також податкові декларації з податку на додану вартість, подані у 2006-2008 роки до органів податкової служби.

Стосовно посилання відповідача на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2008 року, постановлений щодо ОСОБА_2, як на такий, що містить преюдиційні обставини, що стосуються безтоварності господарських операцій з ОСОБА_1 «Гранд Алско» і ОСОБА_1 «Грант Емсистем», суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що обставинами, які не підлягають доказуванню за згаданим вироком є лише вчинення ОСОБА_2 діяння передбаченого ст. 205 КК України. А саме ним у співучасті з невстановленими слідством особами створено ряд юридичних осіб без наміру здійснювати підприємницьку діяльність. Разом з тим вироком суду не встановлені обставини, які стосуються здійснення чи нездійснення господарських операцій між ОСОБА_1 «Сфера Сім» та створеними за участі ОСОБА_2 підприємствами. Таким чином, вирок Шевченківського районного суду міста Києва не містить преюдиційних фактів щодо товарності чи безтоварності господарських операцій між позивачем та контрагентами.

Зазначені висновки суду першої інстанції свідчать про правильне застосування норм матеріального права і узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії.

Верховний Суд України у постанові від 31.01.2011 року у справі №21-47а10 прийшов до висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов»язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Практика Європейського Суду з прав людини також підтверджує такий підхід до вирішення податкових спорів. Зокрема, у рішенні від 22.01.2009 року по справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) цей суд зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов»язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Статтею 71 КАС України встановлюється обов»язок доказування, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідачем не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій та не доведений факт порушення позивачем п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334 та п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 року у справі №2а-9317/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

ОСОБА_4