Справа № 819/2216/15
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 р. Справа № 876/9094/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача Свірської А.О., відповідача Рацина Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2015 року у адміністративній справі №819/2216/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Трейд» до Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Трейд» звернулося з адміністративним позовом до Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення №3051/19-04-10/04 від 23 червня 2015 року та зобов'язання Гусятинської ОДПІ внести до бази даних інформацію про досягнення податкового компромісу ТОВ «Торговий дім «М-Трейд» щодо грошових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 450 000 грн., визначених податковим повідомленням - рішенням від 31 березня 2015 року № та щодо грошових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 562 500 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням від 31 березня 2015 року №.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області №3051/19-04-10/04 від 23 червня 2015 року про непогодження процедури податкового компромісу. Зобов'язано Гусятинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області внести до бази даних інформацію про досягнення податкового компромісу Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Трейд» щодо грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 450 000 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням від 31 березня 2015 року № та щодо грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 562 500 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням від 31 березня 2015 року №.Стягнуто з державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Трейд» 146 грн. 16 коп. сплаченого судового збору відповідно до квитанції №12901417 від 29 липня 2015 року та 73 грн. 08 коп. відповідно до квитанції №313782 від 23 липня 2015 року.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не враховано строки позовної давності, встановлені статтею 102 Податкового кодексу України. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а п постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. ТОВ «Торговий дім «М-Трейд» звернулось до Гусятинської ОДПІ із заявою від 15 квітня 2015 року №15/04/15 «Про намір досягнення податкового компромісу» щодо податкового зобов'язання із податку на додану вартість визначеного податковим повідомленням-рішенням від 31 березня 2015 року № на суму 450 000 грн. та щодо податкового зобов'язання із податку на прибуток приватних підприємств визначеного податковим повідомленням-рішенням від 31 березня 2015 року №. Крім того, на виконання вимог Податкового кодексу України, позивачем сплачено 5% від суми заниженого податкового зобов'язання по податку на додану вартість, визначеного у розмірі 360 000 грн. 18 000 грн. та 5% від суми заниженого податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств, визначеного у розмірі 450000 грн. - 22500 грн.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви Гусятинською ОДПІ прийнято рішення від 28 квітня 2015 року №2216/19-04-22 «Про непогодження застосування процедури податкового компромісу».

Не погоджуючись із рішенням Гусятинської ОДПІ від 28 квітня 2015 року, платником податків подано скаргу від 15 травня 2015 року до Головного управління ДФС в Тернопільській області.

Рішенням ГУ ДФС у Тернопільській області від 16 червня 2015 року скасовано рішення Гусятинської ОДПІ від 28 квітня 2015 року та зобов'язано повторно розглянути заяву ТОВ «Торгів дім «М-Трейд» про намір досягнення податкового компромісу.

Гусятинською ОДПІ на виконання рішення ГУ ДФС у Тернопільській області було повторно розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 23 червня 2015 року №3051/19-04-10/04 «Про непогодження застосування процедури податкового компромісу».

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з порушенням основоположного принципу податкового законодавства України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

17 січня 2015 року набув чинності Закон України №63-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» (далі - Закон №63-VIII), яким внесені зміни до Податкового кодексу щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу.

Податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку па додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку па додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Пункт 2 Закону встановлює, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку па прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Платник податків сплачує податкові зобов'язання, визначені в уточнюючому та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження.

Закон встановлює дві групи зобов'язань, які можуть бути включені до податкового компромісу: суми податкових зобов'язань, які не перебували в спорах з контролюючими органами; суми податкових зобов'язань, які перебувають в спорах з контролюючими органами.

Абзацом першим 1 пункту 7 підрозділу 9-2 ПК України визначено, що «процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим».

Вказаними нормами встановлено, що для податкових зобов'язань, які є неузгодженими внаслідок не закінчення процедури судового та/або адміністративного оскарження, та для інших неузгоджених податкових зобов'язань, до яких закон встановлює можливість застосування податкового компромісу, достатнім для застосування податкового компромісу є подання заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплата 5% від визначеної в ній суми без будь-яких перевірок з боку контролюючого органу.

Тобто, у випадку оскарження податкового повідомлення-рішення в судовому порядку, Законом №63-VIII будь-яких повноважень контролюючого органу щодо відмови в застосуванні податкового компромісу у таких випадках Законом не передбачено.

Так, пункт 7 Закону про податковий компроміс містить чіткі умови застосування процедури податкового компромісу до таких податкових зобов'язань, а саме лише наявність заяви платника податків у письмовій формі про намір досягнення податкового компромісу та сплата узгоджених за податковим компромісом сум податкових зобов'язань у визначений термін.

Подання такої заяви є днем узгодження визначених зобов'язань, а сплата таких узгоджених зобов'язань підтверджує досягнення податкового компромісу.

При цьому податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування).

Законом встановлено заявницький (інформаційний) характер процедури податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань, по яких не завершена процедура судового оскарження.

Нормами ПК України чітко встановлено, що для податкових зобов'язань, які є неузгодженими внаслідок не закінчення процедури судового та/або адміністративного оскарження, достатнім для застосування податкового компромісу є подання платником податків заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплата 5% від визначеної в ній суми без будь-яких перевірок з боку контролюючого органу.

Підставою для незастосування процедури податкового компромісу Гусятинською ОДПІ слугувало те, що податкові зобов'язання вказані у заяві не відповідають періодам, по яких є можливість застосування податкового компромісу згідно вимог ст.102 Податкового кодексу України.

Статтею 102 ПК України визначено строки давності та їх застосування, а саме: пункт 102.1 визначає строки для визначення грошових зобов'язань платників податків контролюючим органом; пункт 102.4 встановлює строки стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання.

Формулювання в пункті 1 Закону №63-VIII «з урахуванням строків давності» не вказує, який саме строк підлягає застосуванню в податковому компромісі і не дає чіткої вказівки на момент, з якого обраховуватимуться строки давності, передбачені статтею 102 ПК України. А в пункті 7 Закону щодо можливості застосування податкового компромісу по зобов'язаннях, донарахованих контролюючим органом, критерієм для застосування компромісу є неузгодженість податкового-повідомлення рішення, без прив'язки до строків давності, встановлених ст. 102 ПК України. Це пояснюється тим, що згідно з пунктом 102.1 ПК України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3. ст. 57 ПКУ передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними Податковим кодексом, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Аналіз вказаних статей Податкового кодексу України показує, що граничний строк сплати податкових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом і оскаржуваних платником податків в судовому порядку, настає по закінченні 10 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили.

Як видно з матеріалів справи, податкові зобов'язання визначені у податкових повідомленнях-рішеннях від 31 березня 2015 року № та № є неузгодженими, оскільки триває процедура адміністративного оскарження, граничний термін сплати грошових зобов'язань по оскаржуваному повідомленню-рішенню не настав, тому перебіг строку давності тривалістю 1095 календарних днів не закінчився.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в оскаржуваному рішенні Гусятинської ОДПІ про непогодження застосування процедури податкового компромісу відсутнє нормативне обґрунтування застосування строків давності тривалістю 1095 календарних днів, не зазначено причини та момент, з якого контролюючий орган почав обрахунок цього строку.

Посилання апелянта, на те, що при винесенні рішення по податковому компромісу податковий орган керувався Методичними рекомендації ДФС України №13 від 17.01.2015 року щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, як на підставу для відмови в позові, є безпідставними, оскільки зазначені Рекомендації виходять за межі норм, встановлених Законом №63-VIII, розширюють повноваження контролюючого органу, у зв'язку з чим профільний комітет Верховної Ради України на своєму засіданні відповідно до норм Закону України «Про комітети Верховної Ради України» щодо контрольних функцій парламентських комітетів з метою забезпечення прав платників податків прийняв рішення (лист №04-27/10-488 від 18.02.2015 року), яким вказав, що вищевказаними Методичними рекомендаціями ДФС у спосіб, не передбачений Законом, контролюючими органами приймаються рішення щодо погодження (непогодження) застосування податкового компромісу, де терміни сплати узгодженого зобов'язання для досягнення податкового компромісу визначаються не відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, а відповідно до загальних термінів, передбачених Кодексом, що обмежує можливість застосування податкового компромісу у визначений Законом термін. У зв'язку з чим профільний комітет Верховної Ради України зобов'язав ДФС України привести Методичні рекомендації у відповідність до Закону №63-VIII. Рекомендації №13 не є нормативно-правовим актом, носять рекомендаційний характер. Закон має вищу юридичну силу, а його норми - пріоритет над нормами підзаконних нормативних актів та над рекомендаціями, роз'ясненнями та консультаціями податкового органу.

Крім того, оскаржуване Рішення прийнято Гусятинською ОДПІ з порушенням основоположного принципу податкового законодавства України, а саме, принципу презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПКУ).

Аналогічні положення передбачені п. 56.21 ст. 56 ПКУ, відповідно до якого у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, оскільки Гусятинською ОДПІ визначено податкові зобов'язання ТОВ «Торговий дім «М-Трейд» з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість за господарськими операціями, які відбувались в березні-квітні 2009 року, на підставі підпункту 102.2.2 пункту 102.2 статті 102 ПКУ, відтак дані податкові зобов'язання відповідають умовам податкового компромісу, з огляду на період їх виникнення (до 01.04.2014 року) та відповідність строкам давності, визначених статтею 102 ПКУ, як того вимагає пряма норма, передбачена пунктами 1 та 11 підрозділу 92 розділу XX Перехідних положень ПКУ.

Згідно із пунктом 2 підрозділу 92 розділу XX Перехідних положень ПКУ сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується. Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Позивачем сплачено 5% від суми заниженого податкового зобов'язання по податку на додану вартість, визначеного у розмірі 360 000 грн. 18 000 грн. та 5% від суми заниженого податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств, визначеного у розмірі 450000 грн. - 22 500 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «Торговий дім «М-Трейд» дотримано передбачені ПКУ умови, необхідні для застосування податкового компромісу до податкових зобов'язань, які є неузгодженими внаслідок незакінчення процедури адміністративного оскарження, зокрема: подано заяву платника податків у письмовій формі про намір досягнення податкового компромісу; здійснено сплату узгоджених за податковим компромісом сум податкових зобов'язань у визначений термін, а відповідачем прийнято Рішення від 23.06.2015 року № 3051/19-04- 10/04 про непогодження застосування процедури податкового компромісу всупереч та з помилковим трактуванням норм ПКУ.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2015 року у адміністративній справі №819/2216/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 06.10.2015р.