Справа № 308/12302/14-а
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 р. Справа № 876/1442/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Глушко І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24.09.2014 року звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії щодо призначення пенсії з серпня 2014 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постійним місцем проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, станом на 2014 рік є Сполучені Штати Америки.

18.08.2014 року, на підставі прийнятого Конституційним Судом України рішення № 25- рп/2009 від 07.10.2009 року, яким визнано недійсними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області із заявою про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії. При цьому, до заяви про призначення пенсії, посеред іншого, було додано: копію паспорту громадянина України - ОСОБА_1, для виїзду за кордон АХ 816833 від 17.12.2003 року, копію довіреності представника заявника та нотаріально завірену копію трудової книжки ОСОБА_1

Листом № 87/ю від 01.09.2014 року, за результатами розгляду заяви представника позивача від 18.08.2014 року, Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області надало представнику позивача відповідь про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії.

Порядок нарахування та виплати пенсії закріплено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 № 1566/11846 (далі - Порядок), заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку зазначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) заявника.

Згідно з пунктом 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсі), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (п. 29 Порядку)

Судом першої інстанції встановлено, що заявником при зверненні до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії надавались підтверджуючі особу позивача та її громадянство документи, однак, із врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що такі не є належним підтвердженням приналежності позивача до громадянства України, так як строк дії паспортного документу закінчився 17.12.2013 року - до моменту звернення позивача із заявою про призначення пенсії, відмітки про його продовження - відсутні.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Колегія суддів з врахуванням матеріалів справи дійшла висновку, що право на отримання пенсії за віком позивачка має право при поданні всіх визначених документів, однак подання копії паспорта для виїзду закордон в якого закінчився строк дії є порушенням порядку призначення пенсії. Таким чином, враховуючи наведене та те, що позивач постійно проживає за межами України, беручи до уваги відсутність даних про приналежність позивача до українського громадянства, зважаючи на те, що для виникнення права на призначення пенсії необхідна наявність правового звязку між особою та державою України, оскаржувані дії відповідача є правомірними, у звязку з чим у задоволенні вимог позивача слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2014 року у справі №308/12302/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_2