Справа № 2а-10600/12/1370
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Справа № 876/5323/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому в місті Львові апеляційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2013 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Скло» до Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Скло» звернулося з адміністративним позовом до Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції у Львівській області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення №/7287 від 04.12.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту перевірки позивача від 15.11.2012 року № 765/2200/375774098, у якому ДПІ визнала нікчемним правочин ТзОВ «Еко-Скло» із контрагентом ТзОВ «Олекс». Позивач вважає неправомірними дії відповідача щодо визнання правочинів нікчемними, оскільки податковий орган як суб'єкт владних повноважень не наділений таким правом, що є виключно компетенцією суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2013 року позовні вимоги задоволено. Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів про умисність укладення угоди між позивачем та ТзОВ «Олекс» по купівлі склобою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Крім того, за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися з позовом про стягнення в дохід коштів отриманих по таких правочинах та окремо звертатись в суд про визнання правочину нікчемним, що зроблено не було. Реальність договору підтверджується договором, податковими та видатковими накладними. Мається покликання на практику Європейського Суду з прав людини, а саме рішення «Булвес» АД проти Болгарії.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Покликання маються на те, що з листа ДПІ у Галицькому районі м. Львова вбачається, що ТзОВ «Олекс» не здійснювало операцій з постачання покупцям за період виконання угоди з позивачем т.м.ц. Маються дані про не встановлення фактичного місцезнаходження ТзОВ «Олекс», позаяк за юридичною адресою не знаходиться.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ «Еко-Скло» укладено договір від 29.02.2012 року №29/02,згідно з яким ТзОВ «Олекс» - постачальник, ТзОВ «Еко-Скло»- покупець, уклали договір про те, що ТзОВ «Олекс» продає, а ТзОВ «Еко-Скло» купує-склобій.

На виконання умов договору ТзОВ «Еко-Скло» в березні 2012 року отримано від ТзОВ «Олекс» склобій в кількості 1530 тонн на загальну суму-828324,00 грн., в т.ч. ПДВ 138054,00 грн. також, ТзОВ «Еко-Скло» отримало від ТзОВ «Олекс» в березні 2012 року металеві контейнера в кількості 3 штуки на суму - 18000,00 грн. в т.ч. ПДВ-3000,00 грн., та у квітні 2012 року в кількості 2 штуки на суму - 12000.00 грн., в т.ч. ПДВ-2000,00 грн., на що були виписані видаткові та податкові накладні.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 ПК України чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст.201 ПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні будь-які підстави для виключення зі складу податкового кредиту сум ПДВ сплачених у складі ціни, та як наслідок не прийняття до уваги первинних документів та податкових накладних вказаного контрагента і виключення сум ПДВ за ними зі складу податкового кредиту.

Крім того колегія суду звертає увагу на неодноразову практику Вищого адміністративного суду України та Європейського Суду з прав людини в яких зазначено, що платник податків не несе відповідальності за контрагента.

Поряд з наведеним, в ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недійсність правочину визначено ст. 215 ЦК України. Так, відповідно до частини першої цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 208 ГК України встановлено, що правочин, який вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а тому згідно з ч. 2 ст. 228 ЦК України є нікчемним. У силу ч. 2 ст. 215 цього Кодексу визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом із тим, за змістом ч. 1 ст. 208 ГК України застосування санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені вказаною нормою Кодексу, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обовязкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

З огляду на викладене, застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом.

В матеріалах справи відсутні судові рішення з приводу недійсності правочину укладеного між ТзОВ «Еко-Скло» та ТзОВ «Олекс» від 29.02.2012 року за №29/02.

Вищевикладена правова позиція суду апеляційної інстанції відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 18.11.2014 року, постанова від 09.02.2010 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2013 року по справі № 2а-10600/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_1

Повний текст виготовлено 05 жовтня 2015 року