Справа № 825/1339/15-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/30962/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (далі - ТУ ДСА у Чернігівській області) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із адміністративним позовом про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати. В обґрунтування вимог зазначав, що з вересня 2012 року працював на посаді секретаря судових засідань Носівського районного суду Чернігівської області і з 26 жовтня 2014 року розмір його посадового окладу повинен обчислюватись відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI). Проте, ТУ ДСА у Чернігівській області відмовило йому у проведенні такого перерахунку через відсутність бюджетних асигнувань та необхідністю внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова КМУ №268). Вважаючи дії відповідача неправомірними, просив суд зобов'язати ТУ ДСА у Чернігівській області здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня по 31 грудня 2014 року відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону №2453-VI, з урахуванням премій і надбавок, установлених наказами Носівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року №№ 125,126, від 24 листопада 2014 року № 145, від 24 грудня №156 та видати довідку про розмір недоплаченої заробітної плати за вказаний період.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ТУ ДСА України у Чернігівській області, які виразились у відмові у здійсненні перерахунку заробітної плати за період з 26 жовтня по 31 грудня 2014 року, беручи за основу розмір посадового окладу, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 144 Закону №2453-VI та виплати ОСОБА_4 недоплаченої суми заробітної плати за цей період. Зобов'язано ТУ ДСА України у Чернігівській області здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_4 за період з 26 жовтня по 31 грудня 2014 року, беручи за основу розмір посадового окладу, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 144 Закону №2453-VI, з урахуванням премій та надбавок, установлених наказами по Носівському районному суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року №№ 125,126, від 24 листопада 2014 року № 145, від 24 грудня №156. Зобов'язано ТУ ДСА України у Чернігівській області після здійснення перерахунку заробітної плати ОСОБА_4 видати йому довідку про розмір недоплаченої заробітної плати за період з 26 жовтня по 31 грудня 2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.

ТУ ДСА у Чернігівській області у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, з урахуванням вимог статті 99 КАС України. Вказує, що позивач пропустив строки звернення до суду за захистом порушеного права, проте з клопотанням про його поновлення до суду не звертався. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною 3 статті 99 КАС України і клопотання про його поновлення ОСОБА_4 не заявляв.

Проте з такими висновками погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що з 2011 року позивач працює в Носівському районному суді Чернігівської області на різних посадах, зокрема, з 07 вересня 2014 року - секретарем судових засідань цього суду. У травні 2011 року ОСОБА_4 прийняв присягу державного службовця і йому присвоєно 11 ранг державного службовця, що підтверджується записами трудової книжки.

З 26 жовтня 2014 року набрав чинності підпункт 59 пункту 5 розділу ХІІ Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», яким частину 1 статті 144 Закону №2453-VI доповнено абзацом 2 такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Посилаючись на те, що у жовтні - грудні 2014 року йому нараховано та виплачено заробітну плату без дотримання принципу пропорційності, передбаченого абзацом 2 частини 1 статті 144 Закону №2453-VI, чим порушено законодавство про оплату праці, у квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом.

Отже, предметом спору у цій справі є вимоги державного службовця про відновлення порушеного права на оплату праці, зокрема, невідповідність розміру посадового окладу, розміру, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ця норма визначає загальний строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Іншим законом, що регулює строки звернення до суду за вирішенням спору з питань оплати праці є КЗпП України.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні Конституційного Суду України (у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці») від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (про застосування строків позовної давності до вимог щодо оплати вимушеного простою) зазначається, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

У наведеному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є правильність нарахування посадового окладу працівника апарату суду, що урегульовано абзацом 2 частини 1 статті 144 Закону №2453-VI, апеляційний суд безпідставно застосував частину 9 статті 155 КАС України і залишив позов без розгляду.

Підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина друга статті 227 КАС України).

Враховуючи наведене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак