Справа № 2а-133/10
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2011-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2011 р. Справа № 6384/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів Носа С.П., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області про визнання дій неправомірними та стягнення невиплаченої щомісячної допомоги дітям війни, -

В С Т А Н О В И Л А :

17.10.2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області (далі УПФУ) в якому просить визнати діяння (бездіяльність та відмову) відповідача щодо нарахування і виплати несплаченої державної соціальної допомоги як дитині війни (30 % надбавки до пенсії) з 01.01.2006 р. по теперішній час незаконними; поновити термін позову до суду; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити протягом 5 днів з дня набрання судовим рішенням чинності у повному обсязі їй як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу 30 % надбавку до пенсії, що передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 01.01.2006 р. по 01.10.2010 р. в сумі 6582,90 грн.; зобовязати відповідача нараховувати і виплачувати щомісячну державну соціальну допомогу 30 % надбавку до пенсії, яка передбачена ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у повному розмірі в подальшому.

Постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.10.2010 року протиправними. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.10.2010 року 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.10.2010 року. У задоволенні решти позовних вимог.

Зазначена постанова мотивована тим, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком, вимоги позивача є законними, а тому судом першої інстанції відновлено порушене право останнього.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, УПФУ подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що Закон України «Про соціальний захист дітей війни» передбачає, що фінансування виплат по даному Закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджується Верховною радою України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, тому будь-яких порушень законодавства з боку відповідача не вбачається.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних міркувань.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є дитиною війни та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин мав право на підвищення виплачуваної йому УПФУ пенсії за віком.

У відповідності до ст.ст.99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заява про поновлення строку на звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів не подавалася. Відтак, судом першої інстанції безпідставно не враховано, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, оскільки звернувся з позовом лише 18.10.2010 року.

Оскільки стосовно ненарахованих пенсій ніякими нормативно-правовими актами, крім КАС України, не визначено строк звернення до суду, то під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосовувати піврічний строк звернення до суду.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування строку звернення до суду, визначеного ст.99 КАС України та залишення без розгляду позовних вимог позивача в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії як дитині війни за період до 17.04.2010 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає підставними заявлені вимоги позивача в частині зобовязання відповідача нарахувати і виплачутити підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком починаючи з 18.04.2010 р., оскільки дія норм ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2010 рік не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами. Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком, а тому доводи апелянта в цій частині є необгрунтованими.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення, які передбачають виплату підвищення до пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є чинними, а позивач належить до вказаної групи осіб і має право на її отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування ним обставин, які мають значення для справи та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 195, 197, п.3 ч.1 ст. 198, п.1,3,4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області задовольнити частково.

Постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2010 року у справі № 2а-133/10 скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області про стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги в періоди з 01.01.2006 р. до 17.04.2010 року залишити без розгляду.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області в частині відмови в нарахуванні та виплаті на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області нараховувати та виплачувати на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум починаючи з 18.04.2010 року.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя С.П. Нос

суддя Р.М. Шавель