Справа № 2а/1770/615/2011
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2012-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук С.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"11" червня 2012 р. Справа № 2а/1170/615/2011

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_2,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" березня 2011 р. у справі за позовом Приватного підприємства "Лілія Капітал" до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 підприємство "Лілія Капітал" звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції (далі ОСОБА_3 ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень. Позивач просила скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ш" № /0-522 від 31.01.2011 року в частині нарахування штрафних санкцій в сумі 298,24 грн., та податкове повідомлення-рішення форми "Ш" № /0-523 від 30.01.2011 року в частині нарахування штрафних санкцій в сумі 492,60 грн.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що відповідачем проведені невиїзні документальні перевірки ПП "Лілія Капітал", за результатами яких зафіксовано порушення вимог п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, тобто порушення терміну сплати податкових зобов'язань, а саме по податку на додану вартість. Однак, на думку позивача, зазначений висновок податкового органу є безпідставними, оскільки узгоджене податкове зобов'язання, яке було визначене позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість за вересень та жовтень 2010 року, сплачені вчасно, що підтверджується платіжними дорученнями від 29.10.2010 року та 29.11.2010 року, відповідно. Проте, відповідач зарахував вказані суми не в рахунок сплати узгоджених податкових зобов'язань за вказані в платіжних дорученнях періоди, а в рахунок сплати податкового боргу в порядку календарної черговості, внаслідок чого і нарахував зазначені суми штрафних санкцій. З такими діями ОСОБА_3 ОДПІ позивач не погоджується, так як вважає, що законодавством податковому органу не надано право змінювати призначення платежу шляхом зміни податкових зобов'язань в рахунок сплати яких платник податків спрямував кошти.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 1 березня 2011 року позовні вимоги задоволені.

Податкове повідомлення-рішення форми "Ш" № /0-522 від 31.01.2011 року скасувано в частині визначення штрафних санкцій в сумі 298,24 грн.

Податкове повідомлення-рішення форми "Ш" № /0/523 від 31.01.2011 року скасувано в частині визначення штрафних санкцій в сумі 492,60 грн.

В апеляційні скарзі ОСОБА_3 ОДПІ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначив, що механізм зарахування є єдиним для всіх платників податків та органів державної податкової служби України. Також зазначив, що незважаючи на бажання платника податків спрямувати кошти на сплату поточних надходжень всупереч законодавчо встановленій черговості зарахування таких платежів у рахунок погашення податкового боргу, податкові органи мають правові підстави здійснювати зарахування таких податкових платежів в автоматичному режимі. Оскільки станом на день сплати позивачем по його особовому рахунку обліковувався податковий борг, що виник раніше на підставі узгодженого податкового зобовязання за податковими повідомленнями-рішеннями, вказана сума була зарахована на його часткове погашення і на розмір такого погашення нараховано штрафні санкції.

Сторони в засідання суду не з'явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення сторонам рекомендованою кореспонденцією судових повісток та копій ухвал суду.

Згідно ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних статей, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених статтею 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.09.2010 року ОСОБА_3 ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №/0, згідно якого ПП "Лілія Капітал" нараховано податкове зобов"язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств", в розмірі 12211 грн. за основним платежем та 6106 грн. за штрафними санкціями та податкове повідомлення-рішення №/0, згідно якого ПП "Лілія Капітал" нараховано податкове зобов"язання за платежем "податок на додану вартість по вітчизняних товарах" в розмірі 6109 грн. за основним платежем та 3055 грн. за штрафними санкціями. Вказані податкові повідомлення-рішення 29.10.2010 року оскаржені ПП "Лілія Капітал" в судовому порядку. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2010 року в позові відмовлено, однак вказане рішення законної сили не набрало (а.с.77-79).

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2010 року позивачем податковому органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2010 року, згідно якої платником самостійно визначено податкове зобов'язання за вказаний календарний період в розмірі 2463,00 грн. (а.с.23-26). Згідно платіжного доручення №233 від 29.10.2010 року вказана сума узгодженого податкового зобов'язання позивачем сплачена, при цьому, в платіжному дорученні чітко вказано призначення платежу, а саме: "Податок на додану вартість за вересень 2010 року згідно декларації. В бюджет перераховується повністю." (а.с.44).

22.11.2010 року позивачем податковому органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2010 року, згідно якої платником самостійно визначено податкове зобов'язання за вказаний календарний період в розмірі 3125,00 грн. (а.с.27-30). Згідно платіжного доручення №257 від 29.11.2010 року вказана сума узгодженого податкового зобов'язання позивачем сплачена, при цьому, в платіжному дорученні чітко вказано призначення платежу, а саме: "Податок на додану вартість за жовтень 2010 року згідно декларації. В бюджет перераховується повністю." (а.с.39).

Судом першої інстанції встановлено, що 26.01.2011 року відповідачем щодо позивача проведена невиїзна документальна перевірка своєчасності сплати платежів до бюджету, за результатами якої складено акт № 12/15-135/34445591/6, за змістом якого вбачається про встановлення порушень вимог п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме: протягом граничних строків несвоєчасно сплачено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість (а.с.58).

Згідно розрахунку штрафних санкції, що є додатком до вказаного акту перевірки, сума штрафної санкції в розмірі 492,60 грн. розрахована як 20% від суми податкового боргу, який виник на підставі декларації з ПДВ № НОМЕР_1 від 20.10.2010 року та сплачений в розмірі 2463,00 грн. із затримкою на 57 днів - 28.12.2010 року; а сума штрафної санкції в розмірі 298,24 грн. розрахована як 10% від суми податкового боргу, який виник на підставі декларації з ПДВ № 4 від 22.11.2010 року, сплаченого в розмірі 2982,40 грн. із затримкою на 28 днів - 28.12.2010 року (а.с.59, 60).

31.01.2011 року ОСОБА_3 ОДПІ на підставі вказаного акта перевірки винесено податкові повідомлення-рішення №/0-523 від 31.01.2011 року, яким до позивача, за порушення граничного строку сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість, застосовано штраф у розмірі 613,70 грн. (в т.ч. за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання по декларації від 20.10.2010 року - штраф в розмірі 492,60 грн.) (а.с.9), та №/0-523 від 31.01.2011 року, яким до позивача, за порушення граничного строку сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість, застосовано штраф у розмірі 408,37 грн. (в т.ч. за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання по декларації від 22.11.2010 року - штраф в розмірі 298,24 грн.) (а.с.8).

Відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Зважаючи, що правовідносини, щодо сплати узгоджених податкових зобов'язань по ПДВ виникли до 01.01.2011 року, то суд першої інстанції вірно застосовував закон, який діяв на дату виникнення правовідносин.

В силу вимог пп.5.3.1. п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 цього Закону для подання податкової декларації. В свою чергу, пп.4.1.4. п.4.1 ст.4 Закону визначає, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює:

а) календарному місяцю, - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

б) календарному кварталу або календарному півріччю, - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

в) календарному року, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року;

г) календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, - до 1 квітня року, наступного за звітним.

Відповідно до пп.7.8.1. п.7.8. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97- ВР від 03.04.1997 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, податковим періодом для ПДВ визначено один календарний місяць.

Відтак, для сплати податкового зобов"язання з податку на додану вартість за вересень 2010 року, граничним терміном сплати є 30 жовтня 2010 року, з податку на додану вартість за жовтень 2010 року - 30 листопада 2010 року.

Фактично позивачем податки за вказані періоди до бюджету сплачено 29.10.2010 року, 29.11.2010 року, відповідно, тобто у встановлені законодавством терміни.

Проте, відповідач на підставі п.7.7 ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, зарахував сплачені суми не в рахунок сплати узгоджених сум податкових зобов'язань за вказані у платіжних дорученнях періоди, а в рахунок сплати податкового боргу в порядку календарної черговості.

Відповідно до п.7.7 ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення, за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях. Як визначено пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 Закону, джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку, а грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України "Про Національний банк України" №679-XIV від 20.05.1999 року систему, порядок і форми платежів визначає Національний банк України.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з п.3.8 зазначеної Інструкції, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, який на момент існування відповідних правовідносин був спеціальним законом з питань оподаткування і установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, було визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів відсутня зміна призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого п.7.7 ст.7 Закону, податковий орган не був наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, було проведено неправомірно.

З аналізу норм Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час виникнення та існування спірних правовідносин, якими встановлювалась відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень вичерпний і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкового боргу та податкових зобов'язань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону. Отже, чинним на той час законодавством України не передбачалося застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків повинні вживатися передбачені законодавством заходи примусового стягнення податкового боргу.

Аналогічна позиція викладена в ОСОБА_5 адміністративного суду України №358/13/13-09 від 17.03.2009 року.

Отже, суд першої інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, постановив обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195,196,200,205,206,212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 1 березня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: ОСОБА_6 ОСОБА_2

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 підприємство "Лілія Капітал" вул.Комунальна,13,м.Кузнецовськ,Рівненська область,34400

3- відповідачу ОСОБА_3 об'єднана державна податкова інспекція м-н Будівельників,1,м.Кузнецовськ,Рівненська область,34400