Справа № 761/6123/15-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/31072/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Кравцова О.В., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року

у справі № 761/6123/15-а

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

третя особа Міністерство внутрішніх справ України

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України, про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні з 19.06.2013 нарахування та виплати пенсії згідно з розрахунком про вислугу років для призначення пенсії у розмірі 85 % від суми грошового забезпечення та зобов'язання нарахувати і виплатити пенсію у зазначеному розмірі.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2 оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані рішення судів попередніх інстанцій з мотивів порушення цими судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення - про задоволення позову.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу МВС України просило залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні в установленому статтею 2201 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач проходив службу у Центральному апараті МВС Української РСР та України у період з 24.01.1971 по 04.12.1999, в тому числі в період з 24.01.1972 по 23.09.1977 - на посадах інженера з матеріального забезпечення (не атестована посада) як вільнонайманий працівник, а з 23.09.1977 переведений на посаду старшого інженера відділу збуту УМТП ГУ ВТУ МВС УРСР.

Згідно з наказом МВС України від 04.12.1999 № 505 о/с позивача було звільнено з органів МВС України у відставку на підставі пункту 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Позивача було звільнено з посади заступника начальника військового представництва 2 категорії при ГУВ та МТЗ МВС України.

Із розрахунку вислуги років позивача, складеного 04.12.1999, судами попередніх інстанцій установлено , що вислуга років позивача в календарному підрахунку на день звільнення склала 25 років 01 місяць 6 днів. Водночас, до вислуги років позивача не було включено період роботи з 24.01.1972 по 23.09.1977.

На підставі висновку про призначення пенсії за вислугу років згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового скалу органів внутрішніх справ», затвердженого начальником ФЕУ МВС України 21.12.1999, позивачу було призначено пенсію відповідно до пункту «а» статті 13 вказаного Закону, у розмірі 70% грошового забезпечення.

Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що у 2007 році позивач письмово звернувся до Віце-прем'єр-міністра України із проханням дати розпорядження щодо зарахування терміну його роботи у Центральному апараті МВС України, як вільнонайманого, з 24.01.1972 по 23.09.1977, до вислуги років в органах внутрішніх справ.

Зі змісту резолюції Віце-прем'єр-міністра України № 41-В-045594/26, адресованої МВС України, установлено, що її автор погодився з проханням позивача.

26.12.2007 Центральною комісією МВС України складено висновок, згідно з яким позивачу, як виняток, до вислуги років для призначення пенсії було зараховано період роботи на неатестованих посадах з 24.01.1972 по 23.09.1977 із розрахунку 1 місяць роботи за 1 місяць служби. Департаменту роботи з персоналом МВС України було доручено провести перерахунок вислуги років позивача. Вказаний висновок мотивовано тим, що за весь період роботи та служби позивач характеризувався виключно з позитивного боку, а також наявністю дозволу Кабінету Міністрів України від 12.12.2007 № 41-В-045594/26.

Наказом МВС України від 29.12.2007 № 1797 о/с вирішено зарахувати вищевказаний період роботи позивача на неатестованих посадах в органах внутрішніх справ до вислуги років для призначення пенсії. Цей наказ прийнято на підставі вищезгаданих дозволу Кабінету Міністрів України та висновку Центральної комісії МВС України.

Зазначений період включено до розрахунку вислуги років позивача від 13.12.2011, відповідно до якого вислуга років у календарному обчисленні складає 23 роки 02 місяці 11 днів, час навчання - 01 рік 10 місяців 29 днів, а також 05 років 07 місяців і 29 днів (зараховано, як виняток), що разом складає 30 років 09 місяців 09 днів.

19.06.2013 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про нарахування та виплату пенсії, до якої додав вказані розрахунок та наказ від 29.12.2007 № 1797 о/с.

Листом від 09.07.2013 № 16806/12/В-1528 відповідач повідомив позивача про те, що йому призначено пенсію за 25 років вислуги із 04 грудня 1999 року. Підстави для врахування до вислуги років для перерахунку пенсії періоду роботи з 24.01.1972 по 23.09.1977 відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на день звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду України за перерахунком пенсії) визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Відповідно до статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту «и» частини першої статті 17 вказаного Закону передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу в органи внутрішніх справ на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними Міністерством внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (далі - Порядок № 393), також передбачено, зокрема, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки.

Таким чином, при призначенні пенсії до вислуги років осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ зараховується, серед іншого, час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького та офіцерського складу, визначені у переліках посад, затверджуваних Міністерством внутрішніх справ.

Судами попередніх інстанцій установлено, що на обґрунтування необхідності зарахування періоду роботи позивача в Центральному апараті Міністерства внутрішніх справ СРСР на посадах інженера Управління матеріально-технічного забезпечення та інженера відділу обладнання цього управління до вислуги років ОСОБА_2 посилається на висновок Центральної комісії МВС України від 26.12.2007 та на наказ МВС України від 29.12.2007 № 1797 о/с, а також на вищевикладені норми та наказ МВС України від 22.11.1993 № 748, яким затверджено Перелік посад начальницького складу органів внутрішніх справ, при призначенні на які в стаж до вислуги років для призначення пенсій зараховується час роботи в державних органах.

Водночас, судом апеляційної інстанції установлено, що у згаданому Переліку, затвердженого наказом МВС України від 22.11.1993 № 748, не передбачено такої посади як інженер чи старший інженер. Разом з тим, пунктом 7 Переліку встановлено, що при переході на інші посади, питання про зарахування часу роботи в державних органах вирішується Центральною комісією МВС України.

Крім того, пунктом 3 наказу МВС України від 20.06.2004 № 684 «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» було скасовано наказ МВС України від 22.11.1993 № 748, на який посилається позивач.

Тобто, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що станом на час складання висновку Центральною комісією МВС України від 26.12.2007, наказ МВС України від 22.11.1993 № 748, який надавав би право Центральній комісії МВС України вирішувати питання про зарахування часу роботи в державних органах до вислуги років при переході на посади, що не включені до відповідного переліку, вже не діяв.

У той же час, Інструкцією про організацію роботи з пенсійного забезпечення військовослужбовців внутрішніх військ та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України і членів їхніх сімей, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2003 № 1276, у ІІІ Розділі, який регулює питання обчислення вислуги років, встановлено, що спірні питання щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби (у календарному порядку чи на пільгових умовах) вирішуються: відповідними комісіями ГУМВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві та Київській області, УМВС України в областях та місті Севастополі - відносно осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ; комісією Головного управління внутрішніх військ МВС України - відносно військовослужбовців підлеглих йому підрозділів, Комісією МВС України - спірні питання в порядку нагляду та відносно співробітників центрального апарату Міністерства та безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів.

Тобто, спірні питання щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби стосовно співробітників центрального апарату Міністерства внутрішніх справ вирішуються не Центральною комісією МВС України, а Комісією МВС України.

Натомість, на Центральну комісію МВС України, на час складання висновку щодо ОСОБА_2, відповідно до Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.06.2004 № 684, покладався обов'язок щодо розгляду спірних питань про період служби, які не можуть бути вирішені іншими комісіями.

Тобто, до повноважень Центральної комісії МВС України (станом на день складання згаданого висновку) відносилось вирішення спірних питань про період служби, який враховується для обчислення надбавки за вислугу років, і які не можуть бути вирішені іншими комісіями, а не вирішення питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності передбачених законодавством України, а саме: частиною першою статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пунктом 1 Порядку № 393, підстав для зарахування періоду роботи позивача на неатестованих посадах в Центральному апараті МВС України з 24.01.1972 по 23.09.1977 до вислуги років та правомірності дій відповідача.

Таким чином, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

О.В. Кравцов

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель