Справа № 2а/1270/7119/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/76455/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Донбаснафтопродукт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаснафтопродукт» на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2012 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Донбаснафтопродукт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаснафтопродукт» до Державної виконавчої служби України про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання в двомісячний термін постанови Луганського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року (справа № 2а-9392/11/1270) та зобов'язати Державну виконавчу службу України здійснити передбачені законом заходи щодо примусового виконання зазначеного судового рішення.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконанні Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції перебували накази Господарського суду Луганської області про стягнення з Державного підприємства «Луганськвугілля» на користь позивача грошових сум. Виконавчі провадження за вказаними наказами були зупинені і постановою Луганського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року (справа № 2а-1338/11/1270) зобов'язано Ленінський відділ державної виконавчої служби винести постанови про поновлення виконавчих проваджень та здійснити усі передбачені законом заходи з примусового виконання вищенаведених наказів Господарського суду Луганської області. На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист, який Дочірнє підприємство «Донбаснафтопродукт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаснафтопродукт» направило до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Луганського обласного управління юстиції для виконання.

23 вересня 2011 року відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року (справа № 2а-1338/11/1270). Однак, постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року (справа № 2а-9392/11/1270) визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця від 23 вересня 2011 року про закінчення виконавчого провадження та зобов'язано відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області винести постанову про поновлення виконавчого провадження та здійснити усі передбачені законом заходи щодо виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року (справа № 2а-1338/11/1270).

На виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року (справа № 2а-9392/11/1270) видано виконавчий лист, з яким позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та за яким 9 липня 2012 року Державною виконавчою службою України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року (справа № 2а-9392/11/1270) відповідач направляв на адресу відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області вимогу щодо виконання зазначеного судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що судове рішення є обов'язковим для виконання в силу імперативних приписів Конституції України та процесуальних кодексів і не потребує додаткового підтвердження шляхом прийняття ще одного судового рішення про зобов'язання виконати це судове рішення, тому орган Державної виконавчої служби вищого рівня не може примусити обласний відділ Державної виконавчої служби примусити районний відділ Державної виконавчої служби виконати накази господарського суду, які знаходяться на виконанні у районному відділі Державної виконавчої служби.

Крім того, суди зазначили, що постанова Луганського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року (справа № 2а-9392/11/1270), бездіяльність щодо виконання якої оскаржує позивач, не містить конкретних немайнових вимог до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області, тобто, не визначає певних дій, які можуть бути виконані відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області самостійно як боржником за виконавчим провадженням та призведуть до фактичного виконання рішення суду у справі № 2а-9392/11/1270, а містить лише бланкетне зобов'язання щодо вчинення певних дій іншим органом державної виконавчої служби (Ленінським відділом державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції), і вчинення ним дій як державним виконавцем в межах відкритого виконавчого провадження про стягнення коштів з реального боржника - юридичної особи, а не як самостійним боржником.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для виконання і прийняття ще одного судового рішення про зобов'язання виконати первинне судове рішення є безпідставним, а відтак не можна зобов'язати орган державної виконавчої служби вищого рівня примусити обласний відділ державної виконавчої служби, щоб той у свою чергу примусив районний відділ державної виконавчої служби виконати накази господарського суду, які знаходяться на виконанні у районному відділі державної виконавчої служби.

Мотиви та доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційних скарг про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційних скарг правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Донбаснафтопродукт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаснафтопродукт» залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк