Справа № 2а-0770/816/12
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 р. Справа № 876/6133/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Чопської митниці та Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 березня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» до Чопської митниці, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови та стягнення надміру сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И В:

22.03.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» звернулося в суд з адміністративним позовом до Чопської митниці, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про визначення митної вартості товарів № 305000006/2011/100099/2 від 25.11.2011 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305000006/1/00245 від 25.11.2011 року, стягнути з державного бюджету України надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 944478,65 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.11.2011 року позивач, з метою митного оформлення товарів, а саме ківі свіжі різного калібру, подав до митного органу митну декларацію за №305000015/2011/019968, розрахувавши митну вартість за першим методом (за ціною договору). Однак митним органом за зазначеною митною декларацією у митному оформленні Позивачу було відмовлено, винесено рішення №305000006/2011/100099/2 від 25.11.2011 року про визначення митної вартості товарів, шляхом застосування 6-го резервного методу визначення митної вартості, яким встановлено митну вартість, відмінну від заявленої декларантом, а саме у розмірі 236814,71 грн. з розрахунку 1,52 дол. США за одиницю товару, тоді як декларантом була заявлена вартість одиниці товару з розрахунку 0,72 дол. США за одиницю товару. З метою митного оформлення наступних партій такого ж товару, а саме з 04.01.2012 року по 20.01.2012 року позивач подавав до митного органу для митного оформлення вантажно-митні декларації, а саме: ВМД №305000015/2012/000048 від 04.01.2012 року, ВМД №305000015/2012/000535 від 16.01.2012 року та ВМД 305000015/2012/00017 від 20.01.2012 року, у яких, виконуючи вимоги рішення №305000006/2011/100099/2 від 25.11.2011 року, проводив коригування митної вартості у відповідності з цим рішенням.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 березня 2013 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Чопської митниці про визначення митної вартості товару № 305000006/2011/100099/2 від 25.11.2011 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305000006/1/00245 від 25.11.2011 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товару №305000006/2011/100099/2 від 25.11.2011 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №305000006/1/00245 від 25.11.2011 року. Крім цього, вимога про стягнення з державного бюджету України надмірно сплаченої за вантажними митними деклараціями ВМД № 305000015/2011/019993 від 25.11.2011 року, ВМД № 305000015/2012/000048 від 04.01.2012 року, ВМД № 305000015/2012/000535 від 16.01.2012 року, ВМД № 305000015/2012/000617 від 20.01.2012 року суми податку на додану вартість у розмірі 944478,65 грн. є передчасною, а порядок повернення надміру сплачених сум податку на додану вартість передбачений ст. 43 Податкового Кодексу України є виключним та безальтернативним.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Чопська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також, не погодившись з вищенаведеною постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням відповідача замінив відповідача Чопську митницю на його правонаступника - Закарпатську митницю Державної фіскальної служби.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання представників осіб, що беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 17 лютого 2011 року між позивачем, як Покупцем та особою - нерезидентом, як Продавцем укладено контракт № 12 щодо поставки свіжих фруктів на загальну суму 1 000 000 Євро, що підтверджується копією згаданого контракту наявною в матеріалах справи(а.с.7-14).

25.11.2011 року позивач, з метою митного оформлення товарів, а саме ківі різного калібру, подав до митного органу митну декларацію за №305000015/2011/019968, розрахувавши митну вартість за першим методом (за ціною договору)(а.с.20).

Посадовою особою митного органу в декларації митної вартості було зроблено запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти(прайс-листи) фірми виробника; калькуляції фірми виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовані спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; відомості про якісні характеристики; інформацію зовнішньоторгівельних та біржових організацій про вартість товару; інші документи за бажанням декларанта для підтвердження заявленої митної вартості.

З матеріалів справи слідує, що позивач з вказаним переліком був ознайомлений та зробив запис про відмову від подання вказаних документів.

Чопською митнецею за зазначеною митною декларацією у митному оформленні позивачу було відмовлено, винесено рішення про визначення митної вартості товарів, шляхом застосування 6-го резервного методу визначення митної вартості, яким встановлено митну вартість, відмінну від заявленої декларантом, а саме у розмірі 236814,71 грн. з розрахунку 1,52 USD за 1 кг товару, тоді як декларантом була заявлена вартість одиниці товару з розрахунку 0.72 USD за 1 кг. ківі(а.с.17-18).

На виконання вимог митного органу, з метою запобігання збитків, внаслідок псування товару, позивач подав для митного оформлення товару ВМД №305000015/2011/019993 від 25.11.2011 року у якій зазначив скореговану митну вартість товару на суму 236814,71 грн. по зазначеній ВМД та сплатив до державного бюджету податку на додану вартість в сумі 47362,94 грн. по вищезазначеній ВМД(а.с.15).

Позивач з метою митного оформлення наступних партій такого ж товару, а саме з 04.01.2012 року по 20.01.2012 року подавав до митного органу для митного оформлення вантажно митні декларації, а саме: ВМД №305000015/2012/000048 від 04.01.2012 року, ВМД №305000015/2012/000535 від 16.01.2012 року та ВМД 305000015/2012/00617 від 20.01.2012 року, у яких, митна вартість товару була скоригована з урахуванням винесеного митним органом рішення №305000006/2011/100099/2 від 25.11.2011 року(а.с.21,23,25).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність рішення та картки відмови відповідача. Разом з тим, щодо позовних вимог в частині стягнення надмірно сплачених за вантажними митними деклараціями сум податку на додану вартість, то суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні таких.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю таких висновків суду першої інстанції з наступних підстав.

Митний кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України. Кодекс спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб'єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

Митна вартість заявляється (декларується) митному органу декларантом шляхом подання декларації митної вартості. Згідно з приписами ст. 261 Митного кодексу, відомості про митну вартість використовуються для нарахування податків і зборів, ведення митної статистики, а також у відповідних випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень.

Відповідно до ч.1, 2 ст.264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог норм ст. 266 Митного кодексу України встановлені методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну. Визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

При цьому основним методом є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Застосування цього методу чітко передбачено нормами ст. 267 Митного кодексу України, в якій зазначено, що митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягав сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб.

Частиною 4 ст. 267 Митного кодексу України визначено умови, при яких використовується метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), такими умовами є:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті;

4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Таким чином, виключний перелік обставин, що перешкоджають застосуванню цього методу, встановлений у ч. 4 ст. 267 Митного кодексу України, яка дублює п. 1 ст. 1 Угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди по тарифах і торгівлі 1994 року (СОТ, Уругвайський раунд багатобічних торгових переговорів, 15 квітня 1994 р.). Вищезазначена Угода опублікована в Офіційному віснику України від 12.11.2010, 2010 р., № 84, стор. 408, стаття 2989.

Таке виключно важливе значення цих умов, як тих обставин, що мають визначальну роль стосовно можливостей застосування чи не застосування методу-1, підтверджується в тому числі і тим, що в пунктах 7(а), 7(6), 8(а), 8(6), д(а) і я(б) Декларації митної вартості (форма ДМВ-1) фіксуються факти наявності або відсутності саме цих умов.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Водночас, зі змісту норм пункту 14 Порядку декларування митної вартості товарів та частини четвертої статті 266 Митного кодексу України слідує, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Разом з тим, витребувавши значну частину документів, передбачених пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення митного органу щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 Митного кодексу України, та без належного обґрунтування неможливості їх застосування.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 29 травня 2012 року по справі № 21-91а12, а відтак відповідно до ст. 2442 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, процедура витребування додаткових документів була проведена з порушенням встановленого чинного на дату виникнення спірних правовідносин порядку. А саме, відповідно до п.11 Порядку декларування, у разі витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис.

Відповідно до п. 9 Порядку заповнення декларації митної вартості, затвердженого чинним на дату виникнення спірних правовідносин наказом Міністерства фінансів України від 29.03.2012 №416, за відсутності в будь-якій графі ДМВ місця, потрібного для зазначення відомостей, допускається запис їх на зворотному боці відповідного аркуша ДМВ із зазначенням графи, якої стосується цей запис. Такий запис засвідчується підписом і печаткою особи, яка вчинила запис, а у відповідних графах ДМВ робиться відмітка "Див. на звороті".

Як слідує із наявної в матеріалах справи копії декларації митної вартості в графі "Для відміток митного органу" відмітка "Див на звороті" проставлена, але в записі на зворотному боці копії декларації не назначена графа, якої стосується цей запис(а.с.78).

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з державного бюджету України надмірно сплаченого податку на додану вартість за вантажними митними деклараціями: ВМД № 305000015/2011/019993 від 25.11.2011р., ВМД № 305000015/2012/000048 від 04.01.2012р., ВМД № 305000015/2012/000535 від 16.01.2012р, ВМД № 305090000/2012/000017 від 20.01.2012р., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини шостої статті 264 МК у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Так, саме Порядок повернення визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264 МК.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку повернення для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Разом з тим, взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилкових та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком взаємодії.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що законодавством відповідно до частини шостої статті 264 МК визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, а тому на підставі аналізу наведених вище норм права дійшла такого правового висновку.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 15 квітня 2014 року у справі № 21-29а14, від 12 листопада 2014 року у справі № 21-491а14.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів правомірності та обґрунтованості прийнятого ним рішення про визначення митної вартості товару №305000006/2011/100099/2 від 25.11.2011 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №305000006/1/00245 від 25.11.2011 року.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Чопської митниці(правонаступником якої є Закарпатська митниця Державної фіскальної служби) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 березня 2013 року у справі № 2а-0770/816/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України напротязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін