Справа № 2а-2432/10
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2011-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2011 р. Справа № 6963/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Носа С.П., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області на постанову Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області про стягнення недоплаченої грошової допомоги до пенсії дітям війни,-

В С Т А Н О В И Л А:

09.11.2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області (далі УПФУ), в якому просить поновити пропущений строк звернення до суду; з моменту ухвалення Конституційним Судом України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, дії відповідача щодо щомісячної недоплати як дитині війни визнати неправомірними; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити щомісячну недоплату до пенсії, як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» 30 % невиплаченої щомісячної допомоги за період з 01.01.2007 року по 31.10.2010 року.

Постановою Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2010 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії УПФУ щодо невиплати підвищення пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ОСОБА_1 в період з 09.05.2010 року по 31.10.2010 року. Зобовязано УПФУ провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначено ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 09.05.2010 р. по 31.10.2010 р. включно з врахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, УПФУ подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, та винести нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що Закон України «Про соціальний захист дітей війни» передбачає, що фінансування виплат по даному Закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджується Верховною радою України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, тому будь-яких порушень законодавства з боку відповідача не вбачається.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних міркувань.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є дитиною війни та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин мав право на підвищення виплачуваної йому УПФУ пенсії за віком.

Позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги за період з 09.07.2007 року до 08.05.2010 року підставно залишені судом першої інстанції без розгляду, так як заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду

Колегія суддів вважає підставними заявлені вимоги позивача в частині зобовязання відповідача нараховувати і виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком починаючи з 09.05.2010 року по 31.10.2010 року, оскільки дія норм ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2010 рік не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами. Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком, а тому доводи апелянта в цій частині є необгрунтованими.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення, які передбачають виплату підвищення до пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є чинними, а позивач належить до вказаної групи осіб і має право на її отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2010 року у справі № 2а-2432/10 без змін.

Ухвала остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя С.П. Нос

суддя Р.М. Шавель