Справа № 803/1281/14
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 876/8028/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Яворського І.О., Сапіги В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Укртрансінспекції у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Укртрансінспекції у Волинській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 23.05.2015 року: № 009770, № 009771, № 009772, № 009773, № 009774, № 009775, № 009776, № 009777, № 009778, № 009779, № 009780, № 009781, № 009782, № 009783, № 009784, № 009785, № 009786, №39787, № 009788, №009789, №009790, № 009791, № 009792, № 009793, № 009794, № 009795, № 009796, № 009797, № 009798 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано постанови Управління Укртрансінспекції у Волинській області від 23.05.2014 року №№009779, 009780, 009781, 009782, 009786, 009787, 009788, 009789, 009790, 009791, 009792, 009793, 009794, 009795, 009796, 009797, 009798. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що факт порушення позивачем вимог абзацу 11 частини першої статі 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є встановленим, посадові особи управління Укртрансінспекції при проведенні перевірки та прийнятті рішення про винесення постанов про застосування адміністративно-господарських санкцій постанов від 23.05.2014 року №№009770, 009771, 009772, 009773, 009774, 009775, 009776, 009777, 009778, 009783, 009784, 009785, а саме за відсутність тахографа - з 10.03.2014 р. по 12.03.2014 р. та з 17.03.2014 р. по 25.03.2014 р., діяли у межах наданих їм повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, тому застосування до позивача штрафних санкцій на загальну суму 8 160 грн., є правомірним.

При цьому суд першої інстанції не погоджується з постановами про застосування адміністративно-господарських санкцій від 23.05.2014 року №№009779, 009780, 009781, 009782, 009786, 009787, 009788, 009789, 009790, 009791, 009792, 009793, 009794, 009795, 009796, 009797, 009798, а саме за відсутність тахографа з 25.02.2014 р. по 09.03.2014 р. та з 13.03.2014 р. по 16.03.2014 року, оскільки згідно листа Ягодинської митниці від 21.07.2014 року №03-70-03/3130 та копії закордонного паспорта водія ОСОБА_2 перевізник ФОП ОСОБА_1 здійснював міжнародні автомобільні перевезення за періоди з 10.03.2014 року по 12.03.2014 року та з 17.03.2014 року по 25.03.2014 року, тобто по день зупинки інспекторами Укртрансінспекції. З досліджених судом бланків підтвердження діяльності ФОП ОСОБА_1 від 10.03.2014 р. та від 17.03.2014 року вбачається, що протягом періодів з 22.12.2013 року по 10.03.2014 р. (09.03.2014 р.) та з 12.03.2014 року (13.03.2014 р.) по 17.03.2014 року (18.03.2014 р.) «був в очікуванні», тобто не здійснював перевезень. Проте суд вважає, що 10.03.2014 р. (виїзд), 12.03.2014 року (в'їзд) та 17.03.2014 року (виїзд) слід рахувати днями у які перевізник виконував міжнародні автомобільні перевезення, оскільки у ці дні він виїжджав або в'їжджав в Україну при здійсненні перевезень. Аналогічне також підтверджується вказаним листом Ягодинської митниці з якого вбачається, що з 22.12.2013 року по 09.03.2014 року включно, з 13.03.2014 року по 16.03.2014 року включно, транспортний засіб н.з. АС7639ВС, який належить ФОП ОСОБА_1 не виїжджав з території України, тобто не виконував міжнародні автомобільні перевезення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року в частині незадоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що він здійснював міжнародні перевезення у період з 10.03.2014 року по 12.03.2014 року, з 17.03.2014 року по 22.03.2014 року та за 25.03.2014 року, що підтверджується наданими ним за вказаний період тахокартками, які наявні в матеріалах справи. Проте суд першої інстанції не врахував надані позивачем докази.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції лише частково відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 25 березня 2014 року інспекторами управління Укртрансінспекції у Харківській області, на підставі завдання на перевірку від 24.03.2014 року №003678, проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки RENAULT MAGNUM н.з. АС7639ВС, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, водій ОСОБА_2, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК №802364 належить перевізнику ФОП ОСОБА_1

За результатами проведеної перевірки державними інспекторами складено акт №031389 від 25.03.2014 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів транспортом, в якому зафіксовано порушення перевізником Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: здійснення міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів з 25.02.2014 року по 25.03.2014 року. Водій транспортного засобу ОСОБА_2 з актом ознайомився та надав пояснення, що не згідний з працівниками Укртрансінспекції та зазначив, що направлявся в м. Ковель.

Повідомленням №571/14 позивача запрошено на розгляд справи на 14.04.2014 року, однак позивач не зявився та просив розгляд справи перенести на 28.04.2014 року. 28.04.2014 року перевізник теж не зявився, а тому повідомленням №637/14 його було повторно запрошено на розгляд справи на 23.05.2014 року, яке він отримав 22.05.2014 року.

На розгляд справи 23.05.2014 року ФОП ОСОБА_1 не зявився, а тому за результатом розгляду справи про порушення чинного законодавства в сфері автомобільного транспорту начальником управління Укратрансінспекції у Волинській області ОСОБА_3 було винесено припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт №026201 від 23.05.2014 року та постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів від 23.05.2015 року: № 009770, № 009771, № 009772, № 009773, № 009774, № 009775, № 009776, № 009777, № 009778, № 009779, № 009780, № 009781, № 009782, № 009783, № 009784, № 009785, № 009786, №39787, № 009788, №009789, №009790, № 009791, № 009792, № 009793, № 009794, № 009795, № 009796, № 009797, № 009798, якими до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафи у розмірі 680 грн. за кожен день перевезень без застосування тахографа за період з 24.02.2014 року по 25.03.2014 року, на загальну суму 19 720 грн. за допущення порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачені абзацом 11 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Вказані постанови були винесені за кожен окремий день відсутності щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водіїв.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовано положеннями Закону України «Про автомобільний транспорт».

В силу ч.1 ст.5 Закону України «Про автомобільний транспорт» основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Згідно ч.3 вказаної статті, державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

У відповідності до вимог ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті визначає Кабінет Міністрів України (далі КМУ).

Постановою КМУ від 08.11.2008 за №1567, затверджено «Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (далі - Порядок). Згідно п.3 якого органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Указом Президента України від 06.04.2011 №387/2011 (далі - Указ), затверджено «Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті» (далі - Положення), згідно якого Укртрансінспекція України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, на перевезення яким видано ліцензію, міському електричному, залізничному транспорті, експлуатації автомобільних доріг загального користування.

Розпорядженням КМУ від 29.08.2012 №628-р «Питання Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті» визначено, що Укртрансінспекція забезпечує покладені на неї Указом функції та повноваження.

Нормами пп.7 п.4.2 Положення визначено, що Укртрансінспекція України у сфері автомобільного транспорту, здійснює державний контроль і нагляд за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки на автомобільному транспорті.

Пунктом 6 вказаного Положення визначено, що Укратрансінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, у випадках, передбачених законом, складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з приписами ст.34 зазначеного Закону, автомобільний перевізник, у тому числі, повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Статтею 48 Закону Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до п.15 Порядку, під час проведення рейдової перевірки перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт»; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, у відповідності із пунктом 21 Порядку складається акт.

Відповідно до п.6.1 «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначений «Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті», затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 року №385.

Пункт 1.3 Інструкції декларує, що дія цього нормативного документу поширюється на суб'єктів господарювання які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортними засобами без будь-якого розмежування на види (міжнародні/внутрішні) перевезень.

Пунктом 1.1 Інструкції визначено, що її положення розроблені відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Закону України «Про автомобільний транспорт» та Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до п.3.3 Інструкції, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зобов'язаний мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), які виконують міжнародні автомобільні перевезення, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

З 20.12.2010 року набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР) в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів.

В силу положень ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов'язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їх реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокартки, а також у разі якщо у транспортному засобі використовується цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Як вбачається із матеріалів, при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень у водія транспортного засобу марки RENAULT MAGNUM н.з. АС7639ВС, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, були відсутні щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку (тахокарт) за період з 10.03.2014 року по 12.03.2014 року та з 17.03.2014 року по 25.03.2014 року.

З огляду на те, що тахограми та роздруківки даних роботи тахографа (у разі обладнання ТЗ цифровим тахографом) є носієм інформації про дотримання водієм режиму праці та відпочинку, їх відсутність під час державного контролю підтверджує порушення режиму праці та відпочинку водіями колісних транспортних засобів.

Відповідно до абз.11 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку застосовується штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, слід зазначити, що аналіз змісту вказаної норми дає підстави для висновку, що зазначена адміністративно-господарська санкція встановлена за порушення вимоги закону щодо обов'язку дотримання водіями режимів праці та відпочинку. Вказане порушення встановлюється контролюючим органом за допомогою тахограм, які зобов'язаний мати при собі водій.

При цьому, не дотримуючись протягом певного періоду режимів праці та відпочинку, особа вчиняє триваюче порушення.

Враховуючи, що згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз.

Отже, за вчинення порушення, яке встановлено абз.11 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», контролюючий орган може застосувати лише одну санкцію в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості днів, за які у водія під час перевірки виявлено відсутність тахокарт.

Виходячи з аналізу наведених норм законодавства про автомобільний транспорт, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про можливість прийняття за одним актом двох (або більше) постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів (в залежності від кількості виявлених порушень) у відповідності до ч.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», однак, управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку є одним порушенням, визначеним абз.11 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Таким чином, оскільки фактично автомобільним перевізником вчинено лише одне порушення законодавства про автомобільний транспорт (яке щодо тахокартки за 10.03.2014 року), відповідальність за яке передбачена у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 680 грн., який застосовано постановою Управління 23.05.2014 року № 009770, у відповідача були відсутні підстави для винесення постанов про застосування штрафів (за теж саме правопорушення) №№№ 009771, № 009772, № 009773, № 009774, № 009775, № 009776, № 009777, № 009778, № 009783, № 009784, № 009785, у зв'язку із чим такі слід скасувати.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 195 КАС України він суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції лише у межах апеляційної скарги, а у іншій частині постанова Волинського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2014 року у справі №803/1474/14 будь-ким оскаржена не була.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 202 КАС України є підставою для її скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст.195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі №803/1281/14 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови Управління Укртрансінспекції у Волинській області від 23 травня 2014 року № 009771, № 009772, № 009773, № 009774, № 009775, № 009776, № 009777, № 009778, № 009783, № 009784, № 009785 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу.

В задоволенні решти позову відмовити.

В решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді І.О. Яворський

ОСОБА_4