Справа № 806/2144/15
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"24" вересня 2015 р. Справа № 806/2144/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_2,

при секретарі Білоцькій А.В. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" липня 2015 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.05.2015.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідачем за наслідками позапланової виїзної документальної перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27.05.2015р., яким позивачу донараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4183048,00 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 2091524,00 грн. З вказаним податковим-повідомленням рішенням позивач не погоджується, вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач вважає висновки акту перевірки про порушення Товариством п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1. п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України безпідставними. Зазначає, що отримані транспортно-експедиційні послуги від ТОВ "Еколайн-СТ" підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а тому доводи контролюючого органу про нікчемність договорів, укладених із зазначеним контрагентом не заслуговують на увагу. Крім того, отримані послуги в подальшому були реалізовані позивачем ПАТ «Аграрний Фонд», ПП «Аграрні інвестиції», ТОВ «Агроальянс», ТОВ СП «Агродім», та іншим підприємствам, що спростовує висновки відповідача, викладені в акті перевірки.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 27 травня 2015 року № НОМЕР_1.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з"ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що, Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" зареєстровано 11.07.2011р. Коростенським міськрайонним управлінням юстиції за №, . Підприємство перебуває на податковому обліку в Коростенській ОДПІ з 12.08.2011р. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 01.04.2013 №200115915 ТОВ "Перша логістична компанія" зареєстровано та є його платником, індивідуальний податковий номер 67. Згідно інформації про види діяльності, основним видом діяльності ТОВ "Перша логістична компанія" є інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД_52.29).

У квітні 2015 року Коростенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" з питань дотримання вимог законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах із контрагентом-постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" за період з 01.02.2014р. по 30.11.2014 р.

За результатами перевірки складено акт № 469/22-01/37678031 від 08.05.2015 (т.1 а.с. 9-66).

Актом перевірки зафіксовані такі порушення ТОВ "Перша логістична компанія":

- п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, 201.7 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 4 183 048,00 грн., в тому числі: за лютий 2014 року на суму 1 152 664,00 грн.; за квітень 2014 року на суму 1 142 799,00 грн.; за травень 2014 року на суму 748 115, 00 грн.; за вересень 2014 року на суму 724 201,00 грн.; за жовтень 2014 року на суму 255 235,00 грн.; за листопад 2014 року 160 034,00 грн.

На підставі акту перевірки №469/22-01/37678031 від 08.05.2015р. Коростенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області прийнято податкове повідомлення рішення № про збільшення грошового зобов'язання ТОВ "перша логістична компанія" з податку на додану вартість в розмірі 6274572,00 грн, у тому числі: 4183048,00 грн. - основний платіж, 2091524,00 грн. - штрафна санкція (т.1 а.с. 8 ).

З акту перевірки №469/22-01/37678031 від 08.05.2015р. (т.1 а.с. 9-66) слідує, що в ході проведення перевірки відповідачем встановлено отримання TOB "Перша логістична компанія" в періоді, що перевірявся транспортно-експедиційних послуг від TOB "Еколайн-СТ", пов'язаних з перевезенням вантажів відповідно до договору №177 від 27 лютого 2014 р. На виконання умов договору TOB "Еколайн-СТ" на адресу ТОВ "Перша логістична компанія" виписано податкові накладні та акти виконаних робіт. Суми податку на додану вартість за вищезазначеними податковими накладними включені до податкового кредиту, відображені в реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ ТОВ "Перша логістична компанія", а саме: - за лютий 2014р. у сумі 1152664 грн. ПДВ , за квітень 2014 року у сумі 1142799 грн. ПДВ, - за травень 2014р. у сумі 748115 грн. ПДВ, - за вересень 2014р. у сумі 724201 грн. ПДВ, - жовтень 2014 року у сумі 255235 грн. ПДВ, - за листопад 2014 року у сумі 160034 грн. ПДВ.

При перевірці реєстру отриманих податкових накладних відповідачем встановлено, що з метою уникнення контролю, податкові накладні TOB "Еколайн-СТ" виписувались на суму не більше 10000 грн. Податкові накладні містять недоліки в частині заповнення графи «Вид цивільно-правового договору».

В акті перевірки зазначено, що фактичне місцезнаходження TOB "Еколайн-СТ" не встановлено. В ході аналізу податкової звітності, поданої TOB "Еколайн-СТ" до податкового органу, відсутня інформація про наявні складських приміщень, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Вказано, що у TOB "Еколайн-СТ" відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Крім того, згідно з базами даних Міндоходів України не встановлено отримання TOB "Еколайн-СТ" дозвільних документів на проведення діяльності, яка їх потребує.

Виходячи з наведеного, відповідач вважає, що TOB "Еколайн-СТ" здійснював діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Таким чином, TOB "Еколайн-СТ" використовувалось з метою прикриття незаконної діяльності.

Відтак, відповідач дійшов висновку, що в порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1. п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України 2755-VI від 02.12.2010р. (зі змінами та доповненнями) ТОВ «Перша логістична компанія» завищено податковий кредит за перевіряємий період на загальну суму 4138048,00 грн., у тому числі: за лютий 2014 року - 1152664,00 грн., за квітень 2014 року - 1142799,00 грн., за травень 2014 року - 748115,00 грн., за вересень 2014 року - 724201,00 грн., за жовтень 2014 року - 255235,00 грн., за листопад 2014 року - 160034,00 грн.

Крім того, відповідач в акті перевірки ТОВ "Перша логістична компанія" до обліку прийнято податкову накладну №1013 від 30.05.2014 на загальну суму 44 826,07 грн. в т.ч. ПДВ 7 471,01 грн. Сума ПДВ за даною податковою накладною включена до складу податкового кредиту за травень 2014 року. Проте згідно наданих до перевірки документів, податкова накладна №1013 від 30.05.2014 на загальну суму 44 826,07 грн. в т.ч. ПДВ 7471,01 грн. - відсутня.

Проаналізувавши реєстр отриманих податкових накладних, що подається платником податку до контролюючого органу останнім не встановлено взаємовідносин ТОВ "Еколайн-СТ" з ветеринарною та фітосанітарною службою, а тому відповідач дійшов висновку, що документально не підтверджено надання вищезазначених послуг ТОВ "Еколайн-СТ" контрагенту-покупцю, а саме ТОВ "Перша логістична компанія".

Податковий орган зазначає, що операції з продажу послуг по ланцюгу постачальників - ТОВ "Еколайн-СТ" - ТОВ "Перша логістична компанія" за лютий-листопад 2014 року здійснювались з метою приховання необґрунтованого завищення вартості наданих послуг. При цьому перевіряючими здійснено посилання на інформаційні ресурси ДФС України щодо ТОВ "Еколайн-СТ" від 23.03.2015 № 223/26-55-22-09/37882209 ДПІ у Печерському районі. А також, відповіді від прокуратури міста Києва за №1608 від 14.04.2015р. про те, що слідчим відділом прокуратури міста Києва проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001623 від 24.11.2014р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.212 КК України. Також згідно відповіді Житомирської ОДПІ від 24.04.2015 за №14070/7/07-3 слідує, що працівниками оперативного управління Житомирської ОДПІ під час відпрацювання постачальників ТОВ "Перша логістична компанія" - ТОВ "Еколайн-СТ" було опитано працівників останнього відповідно до звітів форми №1-ДФ за 2014 рік, які повідомили що ніякого відношення до ТОВ "Еколайн-СТ" не мають, про таке підприємство не чули, заробітну плату на даному підприємстві ніколи не отримували.

В акті перевірки також зазначено, що позивачем до перевірки не надало частини залізничних накладних, які б підтверджували факт надання транспортно-експедиційних послуг окремими маршрутами, відсутні звіти експедитора до актів виконання робіт, а саме № 938 та № 983, які виписані у травні 2014 року.

Також за допомогою АІС "Єдиний реєстр податкових накладних" відповідачем встановлено відсутність реєстрації податкових накладних у даному реєстрі за 2014 рік між ТОВ "Перша логістична компанія" та ТОВ "Еколайн-СТ" .

Наведені обставини стали підставою для донарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість

Суд першої інстанції визнав необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу

У відповідності до п. 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно зі абз. 1 п. 198.2 цієї статті ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абз. 1 п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Перша логістична компанія" (Клієнт) та ТОВ "Еколайн-СТ" (Експедитор) 27.02.2014 укладено договір №177, за умовами якого Експедитор зобов'язується за дорученням клієнта за винагороду і за рахунок Клієнта організовувати виконання транспортно-експедиційних послуг, пов'язаних із перевезенням вантажів Клієнтом, лініями залізничних доріг України, Російської Федерації, країн Балтії та СНД, інших іноземних держав.

Згідно із пункту 1.2. договору №177 від 27.02.2014, транспортно-експедиційними послугами вважаються усі послуги (т.ч. і окремо) пов'язані з пошуком та наданням необхідних та придатних (технічних та комерційних) транспортних засобів, підготовка до завантаження вагонів та перевезення (в т.ч. очистка та маркування), підсилка вагонів в місця завантаження, поставка вагонів під завантаження, узгодження строків використання вигонів, контроль за завантаженням, узгодження необхідних дозволів та документів на рухомий скалд, контроль розвантаження та підготовка вагонів після вантажу, організація повернення вагонів, та інші роботи пов'язані із обслуговуванням вагонів та вантажів, а також інші види послуг передбачені Законом України "Про транспортно-експедиціну діяльність" чи міжнародними угодами.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 договору сторони мають право самостійно залучати третіх осіб для виконання своїх обов'язків за договором, без згоди другої сторони. Факт надання послуг "Експедитора" і виконання ним своїх обов'язків по договору підтверджується залізничною накладною або іншим комплексом документів, які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. "Експедитор" не є перевізником, перевізником є організації та підприємства "Укрзалізниця" або інших залізниць. Юридичні дії і операції пов'язані з виконанням цього договору сторони можуть здійснювати в усній формі. Умови та параметри надання послуг, перевезення вантажів, а також вартість послуг та витрат, можуть бути узгоджені сторонами в усній формі або при листуванні з допомогою засобів електронною зв'язку.

Крім того, відповідно до пункту 3.1 вартість послуг за договором визначається сторонами на договірній основі, виходячи з їх виду, обсягу надання послуг, а також їх терміновості. Вартість послуг вказується в рахунках "експедитора" та/або в актах виконання робіт/надання послуг.

До вказаного договору сторонами було укладено додаткові угоди (том 9 а.с. 57-158), в яких зазначено період відвантаження, станцію відправлення, станцію призначення, найменування вантажу, кількість вагонів, партію вантажу та загальну вартість послуг. Крім того, додаткові угоди передбачають умови розрахунків, які здійснюються Експедитором в тому числі на умовах передоплати.

На підтвердження виконання умов договору від 27.02.2014 позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (т. 15 а.с. 1-250, т. 16 а.с. 1-10), податкові накладні (т.14 а.с. 1-37, том. 11 а.с. 210-250, т.12 ст.1-173, т.13 ст.27-250), звіти експедиторів (т.11 а.с. 1-209, т.10 а.с. 1-250), копію картки рахунків (т. 9 а.с. 185-258), залізничні накладні (т. 6 а.с.200-250, т.7 а.с.1-250, т.8 а.с. 1-250, т.9 а.с.1-155), а оплата підтверджується банківськими виписками (т. 16 а.с. 11-297).

Аналізуючи спірний договір колегія суддів зазначає, що за змістом частин 1 та 2 статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що експедитор може фактично виконати послуги, пов'язані з перевезенням вантажу, або лише визначити, узгодити та проконтролювати виконання заходів, спрямованих на вирішення передбачених договором завдань.

Слід також зазначити, що діяльність експедитора має подвійну природу, оскільки він діє і як посередник, і як безпосередній надавач послуг з організації перевезення. І хоча договір транспортного експедирування може включати окремі елементи договору доручення або договору комісії, його правова конструкція не є тотожною цим договорам, у зв'язку з чим чинним законодавством передбачено окреме правове регулювання правовідносин за договором транспортного експедирування.

Слід також зазначити, що експедитор може самостійно здійснювати дії із доставки вантажу перевізнику та/або вантажоодержувачу або організувати виконання таких дій, уклавши відповідні договори з іншими особами.

Договори транспортного експедирування можуть укладатися також у тих випадках, коли у клієнта виникає потреба виконати окремі фактичні дії для забезпечення процесу перевезення.

Що ж стосується обов'язків клієнта за договором транспортного експедирування, то відповідно до вказаної статті Цивільного кодексу України ними є сплата винагороди експедитору, а також оплата усіх витрат, пов'язаних з організацією та виконанням послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Крім того, аналіз ч.1 ст.933 ЦК дозволяє зробити висновок, що клієнт зобов'язаний надати експедитору документи та іншу інформацію про властивості вантажу, про умови перевезення, а також іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором обов'язків, передбачених договором.

Слід також зауважити, що норми, присвячені договору транспортного експедирування, містяться і у ГК України, зокрема у ст. 316 Кодексу. Ч. 1 вказаної статті дублює ч. 1 ст. 929 ЦК України. Окремі питання, що виникають в ході здійснення транспортно-експедиторської діяльності, врегульовані Законом України "Про транзит вантажів" від 20 жовтня 1999 року №1172, Законом України "Про транспорт" від 10 листопада 1994 року №232, Кодексом торговельного мореплавства від 23 травня 1995 року, Законом України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року №2344, Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, Законом України "Про залізничний транспорт" від 4 липня 1996 року, Статутом залізниць України, затвердженим постановою КМУ від 6 квітня 1998 року №457, та нормативно-правовими актами, що видані відповідно до Статуту залізниць, іншими нормативно-правовими актами.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що окремі правила здійснення експедирування визначаються локальними актами перевізника.

Колегія суддів, з огляду на встановлені обставини та надані сторонами пояснення, зазначає, що відповідачем в ході проведення перевірки та дослідження первинних бухгалтерських документів та податкової звітності позивача не було враховано особливості правового регулювання договору транспортного експедирування, зокрема, вимог закону щодо правового статусу клієнта за договором, оскільки значна частина недоліків, вказаних у акті перевірки, можуть бути адресовані "експедитору" за договором, а не "клієнту", яким є позивач у справі.

Так, пунктом 201.1 ст. 201 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Згідно з абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В силу приписів п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Як зазначено вище, між ТОВ "Перша логістична компанія" (Клієнт) та ТОВ "Еколайн-СТ" (Експедитор) 27.02.2014 укладено договір №177, до якого сторонами укладалися додаткові угоди.

На підтвердження виконання умов договору від 27 лютого 2014 р. позивачем надано акти здачі-прийняття виконаних робіт, податкові накладні, звіти експедитора, копію картки рахунку 631, заявки.

Контролюючий орган вказує на те, що надані Товариством податкові накладні містять неточності в заповнені графи «Вид цивільно-правового договору».

З приводу викладеного в акті перевірки, слід зазначити таке.

В силу приписів п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача), в якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що в Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної.

Таким чином, коли на момент перевірки платника податків, суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, відповідають зазначеним сумам у податкових накладних, податковий кредит покупця вважається підтвердженим податковими накладними, за умови, що вони не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка видала податкову накладну, містять, зокрема, відомості про придбані товари (роботи, послуги), їх вартість, дату здійснення операції та відповідну суму податку на додану вартість. Тобто, недоліки форми в заповненні податкової накладної, зокрема, незазначення виду цивільно-правового договору, не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу та не впливає на розмір податкового кредиту покупця.

Також колегія суддів зазначає, що номер та дата договору, що опосередковує відповідну господарську операцію, не містяться серед обов'язкових реквізитів податкової накладної, визначеними пунктом 201.1 статі 201 Податкового кодексу України.

Натомість, підпунктом «и» пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до числа обов'язкових реквізитів податкової накладної належить вид цивільно-правового договору. Зазначений реквізит повинен сприяти визначенню змісту вчиненої платниками податку господарської операції і не може ототожнюватися з формальними реквізитами відповідного договору, якими є дата його укладення та номер.

Таким чином, номер та дата договору не є обов'язковими реквізитами податкової накладної.

Відповідна правова позиція була висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 17.07.2013 р. у справі № К/800/7790/13.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що номер та дата договору не належать до обов'язкових реквізитів податкової накладної, а також те, що їх відсутність або неправильне зазначення саме собою не призводять до неможливості ідентифікації факту та змісту господарської операції (за умови належного заповнення інших реквізитів податкової накладної), помилкове зазначення в податковій накладній невірних дати та номеру договору повинно розглядатися як окремий недолік податкової накладної, що не тягне втрати нею статусу належного податкового документу.

Враховуючи наведене, висновок контролюючого органу про те, що вказані в акті перевірки податкові накладні, заповнені із порушенням порядку їх заповнення, а відтак позбавляє позивача права на податковий кредит, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Вказані накладні містять найменування сторін, обсяг наданих послуг, підписи уповноважених представників сторін та відбитки печаток товариств та дають змогу визначити, які саме послуги надавались, за якою ціною, між якими контрагентами.

Докази того, що дані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними відповідачем суду також не надано.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаних норм, необхідною умовою для включення податку на додану вартість до податкового кредиту, що безпосередньо впливає на зменшення суми податкових зобов'язань, є, зокрема, фактична наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), їх зв'язок з господарською діяльністю платника податків. При цьому наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто дії, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

У свою чергу, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судами встановлено, що у періоді, який перевірявся, крім зазначених у акті перевірки, позивачем надавався комплекс послуг із перевезення, транспортно-експедиційного обслуговування на підставі договорів з ПАТ «Аграрний Фонд», ПП «Аграрні інвестиції», ТОВ «Агроальянс», ТОВ СП «Агродім», ТОВ Агрофірма "ім.Чапаєва", ТОВ «АТ Каргіл», ТОВ «МПСК Боріваж», СТОВ «Господарочка», ПАТ «ДПЗКУ» , ПрАТ «МХП Зернопродукт», ТОВ «Зоря Поділля», ТОВ «Інвестагропром», ТОВ «Катеринопільський елеватор», ТОВ «Кернел-Трейд», СТОВ «Лан», ПАТ «Лебединський насіннєвий завод», ТОВ «Східноукраїнська компанія Малтюроп», ПАТ «МХП» , ТОВ «Немірівлатінвест», ПП «Новгород-сіверські аграрні інвестиції», ПАТ «Новосівське Хлібоприймальне підприємство», ТОВ Олімп ТОВ «Поділлялатінвест», ТОВ «Промінь Поділля», ТОВ «РоАгро», ТОВ «Росток-Трейд», ТОВ «ТД ХЖК», ПАТ «Теофіпольський цукровий завод», ТОВ «Україна 2001», ТОВ «Укрлитнасіння», ТОВ «Чарівна нива», ТОВ «Шагилінське» .

Про виконання умов вказаних договорів свідчать податкові накладні, залізничні накладні про перевезення вантажів, акти виконаних робіт, відомості по рахунку 361, наявні у матеріалах справи.

Наведені документи свідчать про те, що позивач як посередник придбав у ТОВ "Еколайн-СТ" послуги, відобразив їх в бухгалтерському обліку, як такі, що використовувалися у періоді, що охоплювався перевіркою, при наданні транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажів були реалізовані ПАТ «Аграрний Фонд», ПП «Аграрні інвестиції», ТОВ «Агроальянс» та іншим контрагентам.

В акті перевірки в розділі 3.1.1 «податкові зобовязання» зазначено, що за період з 01.02.2014 року по 30.11.2014 року ТОВ "Перша логістична компанія" задекларовано податкових зобовязань по податку на додану вартість у сумі 54013325 грн. Будь яких висновків, щодо неправомірного формування податкових зобовязань з податку на додану вартість які задекларовані позивачем та виникли у позивача у звязку з реалізацією придбаних у ТОВ "Еколайн-СТ " послуг контрагентам ТОВ "Перша логістична компанія", а саме: ПАТ «Аграрний Фонд», ПП «Аграрні інвестиції», ТОВ «Агроальянс», ТОВ СП «Агродім», ТОВ Агрофірма "ім.Чапаєва", ТОВ «АТ Каргіл», ТОВ «МПСК Боріваж», СТОВ «Господарочка», ПАТ «ДПЗКУ» , ПрАТ «МХП Зернопродукт», ТОВ «Зоря Поділля», ТОВ «Інвестагропром», ТОВ «Катеринопільський елеватор», ТОВ «Кернел-Трейд», СТОВ «Лан», ПАТ «Лебединський насіннєвий завод», ТОВ «Східноукраїнська компанія Малтюроп», ПАТ «МХП» , ТОВ «Немірівлатінвест», ПП «Новгород-сіверські аграрні інвестиції», ПАТ «Новосівське Хлібоприймальне підприємство», ТОВ Олімп ТОВ «Поділлялатінвест», ТОВ «Промінь Поділля», ТОВ «РоАгро», ТОВ «Росток-Трейд», ТОВ «ТД ХЖК», ПАТ «Теофіпольський цукровий завод», ТОВ «Україна 2001», ТОВ «Укрлитнасіння», ТОВ «Чарівна нива», ТОВ «Шагилінське» акт перевірки не містить.

За змістом акту перевірки відповідач підтверджує правомірність формування податкових зобовязань з податку на додану вартість за період з 01.02.2014 року по 30.11.2014 року, що також свідчить про безпідставність доводів відповідача з посиланням на безтоварність операцій та невикористання їх в господарській діяльності позивача.

Судами також встановлено, що на час здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ "Еколайн-СТ" останній був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і є платником податку на додану вартість.

У подальшому отримані позивачем транспортно-експедиційні послуги від ТОВ "Еколайн-СТ" реалізовано контрагентам: ПАТ "Аграрний фонд", ПП "Аграрні інвестиції", ТОВ "Агроальянс", ТОВ СП "Агродім", ТОВ "Агрофірма "ім.Чапаєва", ТОВ "АТ Каргіл", ТОВ "МПСК Блріваж", СТОВ "Господарочка", ПАТ "ДПЗКУ", ПрАТ "МХП Зернопродукт", ТОВ "Зоря поділля", ТОВ "Інвестагропром", ТОВ "Катеринопільський елеватор", ТОВ "Кернел-трейд", СТОВ "Лан", ПАТ "Лебединецький насіннєвий завод", ТОВ "Східноєвропейська компанія Малтюроп", ПАТ "МХП", ТОВ "Немирівлатінвест", ПП "Новгород-сіверські аграрні інвестиції", ПАТ "Новосівське Хлібоприймальне підприємство", ТОВ "Олімп", ТОВ "Поділлялатінвест", ТОВ "Промінь Поділля", ТОВ "РоАгро", ТОВ "Росток-Трейд", ТОВ "ТД ХЖК", ПАТ "Теофіпольський цукровий завод", ТОВ "Україна 2001", ТОВ "Укралитнасіння", ТОВ "Чарівна нива", ТОВ "Шагилинське". Подальша реалізація підтверджується актами виконаних робіт (т.14 а.с. 38-25, т.15 а.с. 1-250, т. 16 а.с. 1-10).

Щодо реєстрації податкових накладних слід зазначити, що абзацом 2 пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно зі пунктом 11 підрозділу 2 розділу XX ПК України, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Тобто, Податковим кодексом України чітко встановлено випадки не врахування в податкову кредиті суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, що підтверджені податковими накладними, а саме: 1) невідповідність форми та змісту податкової накладної вимогам ст. 201 ПК України; 2) складення податкової накладної особою, що не зареєстрована, як платник податку на додану вартість; 3) відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (за умови необхідності такої реєстрації).

Як видно із копій податкових накладних, виписаних ТОВ "Еколайн-СТ" за результатами господарських операцій відповідно до договору транспортного експедитування №177 від 27.02.2014р., сума податку на додану вартість в кожній податковій накладній не перевищує 10000 грн., що виключає необхідність реєстрації її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З тексту Акту перевірки не вбачається, що в ході перевірки було виявлено вказані вище порушення вимог ст. 201 ПК України, чим самим не було встановлено юридичного факту невідповідності податкових накладних, складених ТОВ "Еколайн-СТ", та якими підтверджується право позивача на податковий кредит, вимогам статті 201 ПК України. Іншими доказами по справі факт порушення вимог ст. 201 ПК України також не підтверджується.

Твердження відповідача щодо відсутності податкової накладної №1013 від 30.04.2014р. та актів наданих послуг №938 та 983 суд оцінює критично, оскільки копія вказаної накладної була оглянута судом першої інстанції та долучена до матеріалів справи (т. 12 а.с. 127), крім того, з Опису речей та документів, які були вилучені у позивача на підставі ухвали слідчого судді від 29.04.2015 р. (т.1 а.с.198-200) слідує, що податкові накладні та акти виконаних робіт вилучено у позивача без зазначення їх номерів та дати видачі.

Також судом оглянуті акти наданих послуг, зокрема №938 та 983, які підтверджують факти виконання контрагентом позивача послуг по організації перевезення вантажів, та встановлено, що такі акти оформлені з дотриманням вищенаведених вимог та містять всі необхідні реквізити, зміст господарської операції зазначено у відповідності до договору № 177 від 27.02.2014.

Акти наданих послуг містять деталізацію наданих послуг в розрізі їх видів, які були зумовлені виконанням цих договорів.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту.

Із наявних в матеріалах справи копій вищезазначених первинних документів слідує, що останні оформлені у відповідності до вимог ч. 2 ст.9 Закону "Про бухгалтерський облі та фінансову звітність в Україні" та норм Положення, а податкові накладні, виписані ТОВ "Еколайн-СТ", - згідно зі статтею 201 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової накладної. Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону, п. 2.4 Положення спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій. Податкові накладні містять усі обов'язкові реквізити та видані особами, зареєстрованим як платник податку на додану вартість, на момент їх видачі.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що господарські операції позивача з ТОВ "Еколайн-СТ" підтвердженні належними первинними документами.

Що ж до посилань Коростенської ОДПІ, викладених в акті перевірки, на отримання податкової інформації щодо: неможливості проведення зустрічної перевірки ТОВ "Еколайн-СТ" акт ДПІ у Печерському ГУ ДФС у м. Києві від 23.03.2015 №223/26-55-22-09/37882209, в якому зазначено інформацію про удаваність проведених господарських операцій ТОВ "Еколайн-СТ", які фактично спрямовані на формування податкових вигод третім особам; та відсутності доказів щодо отримання ТОВ "Еколайн-СТ" дозвільних документів на проведення діяльності яка їх потребує; а також неврахування судом першої інстанції змісту листа від 24.04.2015 за №14070/7/07-3 про відібрання пояснень у працівників ТОВ "Еколонай-СТ", зазначених у звітах форми № 1-ДФ за 2014 рік щодо відсутності їх зв"язку з вказаним підприємством, то то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Платник податку не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника податку та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" визначив, що "адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління."

В пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку:"... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Згідно положень частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Також Верховний Суд України в постанові від 31 січня 2011 року (№ 21-47а10) зазначив, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, вищевказані акти та інша податкова інформації щодо контрагента позивача та контрагентів контрагента не є належними та допустимими доказами у справі, а висновки про відсутність умов у ТОВ "Еколайн-СТ" для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.

З огляду на приписи ч.1 ст.69, ч.1 та ч.4 ст.70, ч.4 ст.72 КАС України, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо належності та допустимості доказів, наведених відповідачем у справі за відсутності вироку суду в кримінальній справі або постанови суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, які є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, проте лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Інформація стосовно наявності таких судових рішень щодо посадових осіб ТОВ "Еколайн-СТ" як і його контрагента ТОВ "Еколайн-СТ" на момент розгляду адміністративної справи відсутня.

Відповідачем також не надано суду доказів визнання правочину, укладеного між позивачем та ТОВ "Еколайн-СТ" недійсними, а також визнання недійсними первинних бухгалтерських документів, що підтверджують його виконання.

В ході перевірки відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, не встановлено у позивача наміру отримати за вищевказаним договором інший результат, ніж придбання послуг.

Оплата одержаних послуг здійснювалась в безготівковій формі, чого апелянт не заперечує.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" вересня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" вул.Чапаєва,3,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11500

3- відповідачу: Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області вул.Коротуна,3,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11500

- ,