Справа № 2а-0870/415/11
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/34777/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргуфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2012

у справі № 2а-0870/415/11
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доМелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області
прочасткове визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій ,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 06.09.2010 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 77 916,50 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.02.2011 позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2012 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.02.2011 скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено перевірку за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1, в якому здійснює підприємницьку діяльність позивач, за результатами якої складено акт №0443/08/32/23/НОМЕР_1 від 30.08.2010;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем п.1, п.2, п.11, п.12, п.13 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: роздрукування чеку на неповну суму продажу; невідповідність готівкових коштів сумі зазначеній у денному звіті реєстратора розрахункових операцій; порушення режиму попереднього програмування реєстратора розрахункових операцій; порушення порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято рішення № від 06.09.2010 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на суму 80 321,50 грн.;

- спірним є рішення податкового органу про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 77 916,50 грн. за порушення порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування, має належним чином зареєстровану книгу обліку доходів і витрат, а також має усі первинні документи, що підтверджують факт оприбуткування товару, а відтак позивачем не допущено порушень, встановлених актом перевірки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, повинні вести облік товару та товарних запасів у книзі обліку доходів і витрат на підставі первинних документів.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову та вважає висновки суду апеляційної інстанції помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані - вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 названого Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно ст.21 названого Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, фізичні особи, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Однак, положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач в період, який підлягав перевірці, перебував на загальній системі оподаткування.

Фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма якої у спірному періоді була визначена Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12.

Зазначена форма Книги обліку доходів і витрат, затверджена вищевказаним наказом, не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Згідно преамбули Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», цей Закон визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

За змістом ч.1 ст.9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Судом першої інстанції встановлено, що поданими позивачем доказами, в тому числі, первинними документами, підтверджено факт оприбуткування товару, що знаходиться на реалізації у торговому павільйоні. При цьому, акт перевірки не містить жодних посилань на відсутність у позивача первинних документів на товар, що знаходиться в реалізації.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, вищезазначені обставини судом апеляційної інстанції не спростовано.

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки поданими позивачем доказами підтверджено факт оприбуткування товару, а відповідачем не доведено правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст.226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а помилково скасована постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2012 скасувати та залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.02.2011 у даній справі.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

В.В. Кошіль

О.А. Моторний