Справа № 803/1375/14
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 876/8256/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позивач посилався на те, що на підставі акта перевірки від 27.05.2014 року №2460/17.3/ податковим органом прийняті спірні податкові повідомлення-рішення: № від 18 червня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 747 652, 50 грн., в тому числі за основним платежем 2 198 122 грн. та за штрафними санкціями 549 530, 50 грн.; № від 18 червня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність на загальну суму 69 055, 92 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 18 червня 2014 року, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції в сумі 6 905, 59 грн. за платежем фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність.

Вказував, що відповідачем невірно визначена база оподаткування, а відтак невірно визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість. Крім того зазначав, що висновки податкового органу про заниження позивачем єдиного соціального внеску не відповідають обставинам справи, оскільки згідно платіжних доручень, авансові платежі проводилися у строки та у розмірі, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування».

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2014 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 18 червня 2014 року №, від 18 червня 2014 року № та № від 18 червня 2014 року.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що перевіркою встановлено розбіжність в залишках товару, на суму 10 990 611,44 грн., які підприємцем не було відображено в обсягах реалізованої продукції в перевіреному періоді, що призвело до заниження податкових зобов'язань за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 року на суму 2 198 122, 29 грн. ПДВ, які були включені перевіркою до податкового зобов'язання за грудень 2013 року. Крім того податковий орган вважає, що підприємцем невірно відображено чистий дохід від підприємницької діяльності, від якого вираховується розмір єдиного соціального внеску, що і стало підставою для донарахування податкового зобов'язання в цій частині

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що Луцькою ОДПІ Головного управління Міндоходів у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки №2460/17.3/ від 27.05.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.4, п.201.7 ст.201 Податкового Кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2 198 123 грн.; занижено єдиний соціальний внесок на суму 69 055, 92 грн., в тому числі за 2012 рік на суму 38 303, 59 грн. та за 2013 рік на суму 30 752, 33 грн., чим порушено вимоги п.2, 3, 8 ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування».

На підставі акта перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення: № від 18 червня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 747 652, 50 грн., в тому числі за основним платежем 2 198 122 грн. та за штрафними санкціями 549 530, 50 грн.;

№ від 18 червня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність на загальну суму 69 055, 92 грн.

та податкове повідомлення-рішення № від 18 червня 2014 року, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції в сумі 6 905, 59 грн. за платежем фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в акті перевірки обставини не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи, тому спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку вказаним відносинам враховує наступне.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України.

Статтею 23 ПК України базою оподаткування є фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання. Щодо податку на додану вартість базою оподаткування є вартість товарів (робіт та послуг), що є предметами операцій з їх постачання, імпорту та експорту.

Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно із п.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції визначено в ст. 1 вищевказаного Закону, це - дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 9 цього ж Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований як платник податку на додану вартість, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Як видно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АЖ №667831 від 18.04.2012 року, основними видами діяльності позивача є: 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

Судом встановлено, що позивач протягом 2012-2013 років здійснював господарську діяльність з контрагентами - TOB «Волинська переробна компанія», ПОСП ім.Шевченка, ДП ЕДГ «Еліта», ТзОВ «Луцькагротех», СВК ім.Ватутіна, ФГ Гуліти Миколи Олександровича, TOB «Агро Майстер», ТзОВ «Агроплантеко», АФ «Камаз-Агро», СВК «Зоря», СВК «Слава», СГП «Несвіч», СГПП «Широке поле», ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», СВК «Урожай", ФГ «Сокіл» по придбанню у вищевказаних суб'єктів господарювання пшениці та жита.

Протягом 2012-2013 року ним отримано від вказаних суб'єктів господарювання пшениці кількістю 5 178, 214 т на суму 9 143 613, 50 грн., в тому числі податок на додану вартість 1 518 562, 24 грн. та жита в кількості 53, 2 т на суму 83 800 грн., в тому числі податок на додану вартість 13 966, 66 грн., а всього на загальну суму 9 227 413, 50 грн., в тому числі податок на додану вартість 1 532 528, 90 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами накладних на прихід жита та пшениці за 2012-2013 роки.

Факт отримання позивачем товару від TOB "Волинська переробна компанія" на суму 248 285, 09 грн., з них пшениці на суму 225 533, 50 грн. та мішків на загальну суму 22 751, 59 грн., ПОСП ім. Шевченка на суму 590 557 грн., ДП ЕДГ «Еліта» на суму 41 600 грн., ТзОВ «Луцькагротех» на суму 304 500 грн., СВК ім. Ватутіна на суму 842 808 грн., ФГ Гуліти М.О. на суму 843 770 грн., TOB «Агро Майстер» на суму 18 725 грн., ТзОВ «Агроплантеко» на суму 146 318 грн., АФ «Камаз-Агро» на суму 173 712 грн., СВК «Зоря» на суму 66 164 грн., СВК «Слава» на суму 434 00 грн., СГП «Несвіч» на суму 999, 194 грн., з них пшениці на суму 996 314 грн. та послуг по оренді автомобіля МАЗ 533 та причіпа бортового МАЗ 8926 на суму 2 880 грн., СГПП «Широке поле» на суму 927 704 грн., ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на суму 17 766 грн., СВК «Урожай» на суму 3 565 702 грн. , ФГ «Сокіл» на суму 32 240 грн., а всього на загальну суму 9 227 413, 50 грн., в тому числі податок на додану вартість 1 532 528, 90 грн. підтверджується долученими до матеріалів справи та належно оціненими судом актами звірки взаємних розрахунків за період з січня 2012 року по грудень 2013 року та видатковим накладними TOB «Волинська переробна компанія» на товар - мішки.

Крім того, з актів звірки взаємних розрахунків за період з січня 2012 року по грудень 2013 року видно, що позивачем своєчасно проведено оплату за поставлений товар. Заборгованість перед постачальниками за отримане зерно пшениці та жита відсутня.

Транспортування товару здійснювалося автомобілем МАЗ 533 з бортовим причепом МАЗ 8926, що підтверджується договором найму ВРН №602561 від 04.11.2011 року між позивачем та сільськогосподарським приватним підприємством «Несвіч», а також актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з січня по грудень 2013 року.

Податковий орган вважає, що позивачем в результаті переробки отримано 1 974, 23 т висівки.

Проте, запитом позивача за вих. №7 від 27.06.2014 року на адресу директора ДП «Луцький КХП-2» та запитом за вих. №5 від 03.06.2014 року на адресу директора ТзОВ «Боніта СТ» та відповідними листами-відповідями на них підтверджено, що в результаті переробки за 2012-2013 роки фізичною особо-підприємцем ОСОБА_2 було отримано висівки пшеничної з ТзОВ «Боніта СТ» - 796, 066 т та з ДП «Луцький КХП-2» - 534, 362 т, а всього 1 330, 428 т.

Враховуючи зібрані по справі докази, суд прийшов до правильного висновку, що податковими органом безпідставно завищено придбання останнім товарно-матеріальних цінностей, а саме пшениці на 7 444, 656 т на суму 9 271 732, 93 грн. без ПДВ та висівки пшеничної на 643, 802 т на суму 268 252, 97 грн. без ПДВ, у зв'язку із чим безпідставно нараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість.

Твердження податкового органу про те, що позивачем та його представниками чинилися перешкоди під час проведення перевірки, що унеможливлювало визначити залишки товарно-матеріальних цінностей в господарській діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 станом на 01.01.2012 року, 31.12.2012 року та 31.12.2013 року, суд обґрунтовано відхилив.

Податковий орган доводить, що 05.05.2014 року довіреній особі позивача було вручено податкову вимогу про надання документів та інформації, необхідної для проведення перевірки, в тому числі надання залишків товарно-матеріальних цінностей в розрізі товару станом на 01.01.2012 року, 31.12.2012 року та 31.12.2013 року із зазначенням номенклатури, загальних сум, одиниць виміру, кількості (об'єму) товарно-матеріальних цінностей. 20.05.2014 року працівниками Луцької ОДПІ складено акт №170/17.3 про ненадання документів позивачем в ході проведення планової виїзної перевірки, у якому зазначено, що станом на 16.05.2014 року, підприємцем надано лише первинні документи на придбання та реалізацію товарів та документи, підтверджуючі транспортування товарів. Однак, відповідач твердить, що залишки товарно-матеріальних цінностей в розрізі статей, дебіторської та кредиторської заборгованості станом на 01.01.2012 року, 31.12.2012 року та 31.12.2013 року надано не було.

Проте, дані із зворотного боку акту про ненадання документів №170/17.3 від 20.05.2014 року свідчать, що податковим інспекторам під час перевірки були надані всі витребовувані документи за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, а саме: банківські виписки, накладні на придбання товарно-матеріальних цінностей, товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт, податкові накладні, що підтверджують зобов'язання та податковий кредит підприємця, договори з фізичними та юридичними особами, договори (оренди, купівлі-продажу), книги обліку доходів і витрат, договори з найманими працівниками тощо.

Що стосується неможливості проведення працівниками Луцької ОДПІ інвентаризації перевірки залишків товарно-матеріальних цінностей, то судом встановлено, що 20.05.2014 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, бухгалтером ОСОБА_5 та водієм ОСОБА_6 складено акт про те, що останні в період з 13 год. 15 хв. до 18 год. 00 хв. чекали представників Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області на складі зберігання товарно-матеріальних цінностей підприємця за адресою: м. Луцьк, вул. Ранкова, 26, проте працівники податкового органу не з'явилися для проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, а тому інвентаризація не відбулася.

Щодо висновків податкового органу про заниження позивачем єдиного соціального внеску на суму 69 055, 92 гривні, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Абзацом 2 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», передбачено, що авансовими платежами є платежі, що сплачуються під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників.

За змістом частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Положення пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зобов'язують платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Згідно з частиною 11 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Судом встановлено, що позивачем подано управлінню Пенсійного фонду звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012-2013 роки, у яких позивачем визначено суми єдиного соціального внеску, виходячи з суми чистого доходу (прибутку), заявленої в податковій декларації фізичної особи-підприємця, а саме: в 2012 році позивачем визначено суму єдиного внеску в розмірі 7 077, 42 грн., а в 2013 році позивачем визначено суму єдиного внеску в розмірі 7 184, 98 грн.

З наявних в матеріалах справи розрахунків податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих позивачем від провадження господарської діяльності за 2012 та 2013 роки видно, що сума чистого оподаткованого доходу, на яку позивачем нараховувався єдиний соціальний внесок та яка співпадає з даними зазначеними позивачем у звітах за 2012-2013 роки по сплаті єдиного соціального внеску, становить за 2012 рік - 66 742 грн., а за 2013 рік - 68 927, 51 грн.

В п. 2.2.3 акту перевірки від 27.05.2014 року, Луцька ОДПІ дійшла висновку про те, що перевіркою правильності визначення оподаткованого доходу, відображеного в декларації про майновий стан і доходи, з даними про суми оподаткованого доходу, визначеними в ході перевірки, порушень не встановлено.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподаткованого доходу, відображеного в додатку №5 до податкових декларацій за період з 01.01.2012 року 31.12.2013 року, порушень не встановлено. (а.с.16 зв.-17, том 1)

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем правильно визначено суми оподаткованого доходу (чистого доходу) за 2012 рік та за 2013 рік, на які нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок.

Факт сплати єдиного соціального внеску в повному обсязі за 2012 рік та за 2013 рік, підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, детально наведеними в оскаржуваній постанові суду.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів суду належними і допустимими доказами законність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, дав належну оцінку доказів, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого прийняв законну та обґрунтовану постанову про задоволення позову, підстав для задоволення якої не має.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2014 року у справі №803/1375/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М. Старунський