Справа № 2а-3699/09/1770
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2012-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 р. Справа № 72059/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив стягнути з відповідача в його користь: грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 2443,73 грн.; одноразову винагороду за тривалість безперервної військової служби 30 календарних років в сумі 1563,50 грн.; невідшкодовані витрати на службові відрядження у розмірі 741,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при проходженні військової служби він перебував на забезпеченні у відповідача, однак належне йому до видачі речове майно не отримав. Оскільки на даний час він виключений зі списків особового складу і речового майна не потребує, то відповідно до наданої відповідачем довідки просить стягнути вартість такого майна. Крім того, просить стягнути також заборгованість по виплаті одноразової винагороди за тривалість безперервної військової служби 30 календарних років та невідшкодовані витрати на службові відрядження.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2009 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно в сумі 2443,73 грн. та 741,84 невідшкодованих витрат на службові відрядження. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначена постанова мотивована тим, що після звільнення позивач грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно не отримував, а відтак, дані позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, позовні вимоги щодо виплати невідшкодованих витрат на службові відрядження є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки відсутність фінансування відповідача не може позбавити права позивача на дане відшкодування.

Не погоджуючись з прийнятою постановою військова частина НОМЕР_1 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 мотивує тим, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про те. Що судом першої інстанції не досліджено усіх обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу та перебував на речовому забезпеченні у відповідача. Відповідно до витягу з наказу № 261 від 10.11.2008 року позивач звільнений з військової служби.

Відповідно до довідки від 11.02.2009 року позивачу виплачено одноразову винагороду за тривалість безперервної військової служби 30 календарних років у розмірі 2,5 окладу грошового утримання згідно наказу № 261 від 10.11.2008 року.

З довідки № 28 від 03.02.2009 року вбачається, що сума невідшкодованих позивачу витрат на службові відрядження у зв`язку з неналежним фінансуванням з державного бюджету військової частини НОМЕР_1 становить 741,84 грн. Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно згідно довідки № 21 від 31.12.2008 року становить 2443,74 грн.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини та наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Пунктом першим ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення, згідно з пунктом другим цієї ж статті Закону входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення, як визначено пунктом четвертим ст. 9 Закону виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб`від 07.11.2007 р. №1294 (із змінами і доповненнями) (далі -Постанова) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Пунктом 3 Постанови затверджено: схеми посадових окладів військовослужбовців та курсантів навчальних закладів у розмірах згідно з додатками 1-8; схеми посадових окладів осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 9-23; схеми окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатком 24; додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25 - 28.

Згідно додатку 25 Постанови №1294 винагорода за 25 років безперервної календарної військової служби становить два посадових оклади і оклади за військовим званням.

Пунктом 7 Постанови №1294 визначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25 - 28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

При цьому пунктом 11 Постанови №1294 доручено Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу. Так, Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. №260, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 р. за №638/15329, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (із змінами і доповненнями) (далі - Інструкція), яка відповідно до пункту 1.1. визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до пункту 32.1. Інструкції військовослужбовцям, які мають строк безперервної військової служби 25 років, виплачується винагорода в розмірі двох посадових окладів і окладів за військовим званням за наказом командира.

Колегія суддів звертає увагу, що Інструкція затверджена наказом Міністра оборони України, який є нижчим нормативним актом, ніж постанова Кабінету Міністрів України № 1294, а тому має відповідати останній та не суперечити її нормам.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що положення додатку 25 Постанови № 1294 та п. 32.1. Інструкції слід застосовувати з урахуванням п. 7 Постанови №1294, відповідно до якого до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених додатком 25, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру. Оскільки, відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`та статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України`умови грошового забезпечення військовослужбовців та його розміри визначаються Кабінетом Міністрів України, то суд приходить до висновку, що упорядкування додаткових видів грошового забезпечення може бути здійснене тільки шляхом внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 чи прийняття іншого акту саме Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, до прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного акту, виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених додатком 25 Постанови № 1294 (у тому числі й винагороди), повинна здійснюватися в обсязі 50 відсотків установленого розміру.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно довідки №21, виданої військової частини НОМЕР_1 31.12.2008 року, сума грошової компенсації за речове майно, яке належало до отримання позивачем становить 2443,74 грн.

Згідно ч.1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 27 Положення «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1444 від 28.10.2004 року передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення.

Оскільки військова частина, де проходив службу позивач своєчасно речовим майном його не забезпечила, він має право на грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідно до довідки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржувану постанову прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки вартість майна, а відповідно і розмір компенсації за неотримане речове майно встановлюється на момент звільнення особи з військової служби. Тобто, якщо позивач звільнений у запас 10.11.2008 року, то у нього є передбачене законодавством України, яке регулює дані відносини, право на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно згідно довідки - розрахунку, виданої йому при звільненні.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог щодо виплати на користь позивача невідшкодованих витрат на службові відрядження, оскільки згідно вимог статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно вимог пункту 11 Постанови КМ, КМ України, від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державним комітетом у справах охорони державного кордону, Головним управлінням командуючого Національною гвардією, Управлінням державної охорони, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а військовослужбовців Державної фельд`єгерської служби при Державному комітеті зв`язку та інформатизації - також Державним комітетом зв`язку, та інформатизації.
У відповідності до пункту 1.1 Наказу Міністерства оборони України від 17.01.2000, № 9 «Про затвердження Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил витрат на службові відрядження в межах України» службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), в якій військовослужбовець проходить службу. Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюється виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад. Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються також витрати на оплату податку на додану вартість за придбані проїзні документи та користування в поїздах постільними речами.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, ч. 1 ст. 197, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2009 року у справі № 2а-3699/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін