Справа № 814/1910/15
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 р.м. ОдесаСправа № 814/1910/15

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача Косцової І.П.

суддів Градовського Ю.М.

ОСОБА_1

за участю: секретаря Разінкіної Л.В.

представника апелянта ОСОБА_2 (довіреність від 08.06.2015 року)

представника позивача ОСОБА_3 (довіреність від 30.12.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС від 23.12.2014 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 17 947,58 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки податкового органу про порушення Товариством правил ведення касових операцій у Національній валюті не відповідають дійсності. Всі готівкові розрахунки підприємства підтверджуються належним чином оформленими платіжними документами, з яких вбачаються використання коштів на відрядження працівників та інші потреби підприємства у сумі 17 947 грн. 58 коп., тому застосування штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є безпідставним та це рішення підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі зясовано, що підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення, яке є предметом оскарження, став акт Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС від 05.12.2014 року № 144/28-08-51-40-05410263 «Про результати планової виїзної перевірки Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року».

Зазначеною перевіркою встановлено порушення, зокрема,:

- п. 2.11 гл. 2, п. 3.1, п. 3.2 гл. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Національного Банку України від 15.12.2004 року №637, в результаті чого позивачем проведено готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів відповідного платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, що додаються до звітів про використання коштів як на відрядження, так і на інші потреби на загальну суму 17 947,58 грн.

Суть порушень полягала у тому, що на підтвердження авансових звітів про використання коштів, виданих на відрядження працівників, Товариством не надано належним чином оформлених розрахункових документів, у звязку із чим контролюючий орган дійшов висновку про їх відсутність.

На підставі виявлених порушень СДПІ прийнято податкове повідомлення рішення від 23.12.2014 року № НОМЕР_1 про застосування до Товариства штрафних (фінансових) санкцій у сумі 17 947,58 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що витрати працівників Товариства у звязку із відрядженнями підтверджено розрахунковими документами, наявність яких підтверджує дотримання позивачем правил ведення касових операцій у національній валюті в Україні, отже у контролюючого органу не було підстав для застосування штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія судів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок ведення підприємствами касових операцій у національній валюті України визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Національного Банку України від 15.12.2004 року № 637.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Розділу 2 Положення від 15.12.2004 року № 637 підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Згідно із п. 2.11 Положення від 15.12.2004 року № 637 видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Відповідно до п. 2.12 Положення від 15.12.2004 року № 637 фізичні особи - довірені особи підприємств (юридичних осіб), які відповідно до законодавства України одержали готівку з поточного рахунку із застосуванням корпоративного електронного платіжного засобу або особистого електронного платіжного засобу, використовують її за призначенням без оприбуткування в касі. Зазначені довірені особи подають до бухгалтерії підприємства звіт про використання коштів разом із підтвердними документами в установлені строки і порядку, що визначені для підзвітних осіб законодавством України, а також документи про одержання готівки з поточного рахунку (чек банкомата, копія видаткового ордера, довідки за встановленими формами, сліп, квитанція торговельного термінала тощо) разом з невитраченим залишком готівки.

За правилами п.п. 3.1, 3.2 цього Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Касові операції, що проводяться відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Аналіз наведених норм показав, що підприємства здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі.

Разом з цим, ці норми направлені на врегулювання та підтвердження розрахунків, зокрема, підприємств, у звязку із провадженням своєї господарської діяльності.

Правила вказаного Положення відносять видачу підприємством готівкових коштів під звіт або на відрядження працівників до розрахунків за грошовими зобов'язаннями підприємства, що виникають у господарських відносинах та узгоджуються із нормами п.п. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), Кодексу Законів про працю України, Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59.

Водночас, звітування про використання коштів на ці потреби підприємства має підтверджуватись належними розрахунковими документами.

За правилами п. 1 Положення від 15.12.2004 року № 637 розрахунковий документ це документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно акту перевірки та наявних в матеріалах справи звітів, у 2013 році Публічним акціонерним товариством по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» видавались своїм працівникам кошти на відрядження та інші потреби.

На підтвердження використання коштів на ці цілі, позивачем як до суду так і під час перевірки надано рахунки на проживання готельних комплексів, чек, надрукований через реєстратор розрахункових операцій, чеки, заповнені вручну, розрахункові квитанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що під час перевірки податковим органом обґрунтовано поставлено під сумнів надані позивачем докази на підтвердження цих розрахунків та контролюючий орган правильно вказав на недостатність в цих документах необхідних реквізитів розрахункового документа.

Надані позивачем документи, а саме рахунки на оплату послуг підтверджують лише підстави для перерахування коштів за отримані послуги працівниками підприємства, але а ж ніяк не підтверджують факт оплати цих послуг.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору не є сумнівність проведених операцій, а дотримання позивачем правил, встановлених п. 2.11 гл. 2, п. 3.1, п. 3.2 гл. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Національного Банку України від 15.12.2004 року №637, порушення яких відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 року №436/95 є підставою для застосування, зокрема, до юридичних осіб санкцій.

Зокрема, за правилами вказаної статті Указу, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, в частині проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, до цих підприємств застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі сплачених коштів.

Отже, вказана норма направлена на встановлення порядку підтвердження підприємствами цих розрахунків наявністю у нього розрахункових документів про сплату покупцем відповідних послуг.

Таким чином, оскільки позивачем не підтверджено використання коштів, виданих на відрядження працівників та інші цілі, належними розрахунковими документами на загальну суму 17 947,58 грн., колегія суддів вважає правильним застосування до підприємства санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції, не надано їм належну оцінку, що призвело до необґрунтованого вирішення спору по суті.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач: ОСОБА_4

Судді: Ю.М. Градовський

ОСОБА_1