Справа № 813/2722/14
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 876/11849/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

02.04.2014р. позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, та з врахуванням збільшення позовних вимог, просить визнати неправомірним дії щодо надання на інформаційних стендах інформації про необхідні документи та платежі для виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон; визнати неправомірні дії щодо вимоги до громадян надати довідку про несудимість; повернути неправомірно витребувані та затрачені кошти в сумі - 634,67 грн.; зобов'язати відповідача належним чином розглянути звернення щодо надання копії договору між Державною міграційною службою України та Державним підприємством "Документ"; зобов'язати відповідача розмістити у своїх приміщеннях достовірну інформацію про необхідні документи та платежі для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон; зобов'язати відповідача виплатити моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що для виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон надав документи, які перелічені на інформаційному стенді Личаківського районного відділу ДМС України у м.Львові, постановою Верховного Суду України від 03.12.2013 року встановлено, що вимоги Державної міграційної служби надати документи та сплатити платежі за оформлення та видачу паспорта не передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Крім того, відповідач неправомірно вимагає довідку про несудимість. На звернення щодо надання договору з ДП «Документ» позивачу відмовлено.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014р. позов задоволено частково. Зобов'язано Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області розглянути звернення позивача від 12.02.2014 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Стягнуто з Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області на користь позивача 207,15 грн. Стягнуто з державного бюджету України на користь позивача 369,08 грн. судового збору та документально підтверджених судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 та Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області оскаржили дану постанову, з підстав порушення норм матеріального права, неповного з»ясування обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Позивач вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що розміщення недостовірної інформації на стендах порушують його права, свободи та інтереси, що зумовило переплату коштів та стало однією з причин неправомірних дій ДМС та судового захисту його прав. Те, що інформація на стендах недостовірна, свідчить постанова Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2014 року в справі №813/2722/14 в частині задоволених вимог. Інформація на стендах ДМС суперечить статті 19 Конституції України (органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України), статті 11 Закону України «Про адміністративні послуги» (плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) вноситься суб'єктом звернення одноразово за весь комплекс дій та рішень суб»єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків, експертиз, здійснюваних суб 'сктом надання адміністративної послуги, отримання витягів з реєстрів тощо); стягнення за надання адміністративних послуг будь-яких додаткових не передбачених законом платежів або вимагання сплати будь-яких додаткових коштів забороняється), Хартії захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року №543, (надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача), статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою: 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця)), статті 2 Закону України «Про інформацію» (основними принципами інформаційних відносин є: достовірність і повнота інформації), Постанові Верховного суду України від 05.03.2014 року (сплата установленого Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито» державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням... дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка), тому... не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта).

Вважає, що невизнання судом неправомірними дій щодо вимоги надати довідку про несудимість, то таке рішення суперечить статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги» (перелік та вимоги до документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, визначаються законом; забороняється вимагати від суб'єкта звернення документи або інформацію для надання адміністративної послуги, не передбачені законом; суб'єкт надання адміністративної послуги не може вимагати від суб'єкта звернення документи або інформацію, що перебувають у володінні суб 'скта надання адміністративних послуг або у володінні державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого

самоврядування, підприємств, установ або організацій, що належать до сфери їх управління).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд та в'їзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульований Законом України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Відповідно статті 7 цього Закону правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються Кабінетом Міністрів України. На реалізацію положень зазначеної норми, Кабінет Міністрів України постановою від 31 березня 1995 року №231 прийняв «Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», пунктом 10 яких затверджено вичерпний перелік документів, необхідних для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон. Зокрема, для оформлення паспорта надаються: заява-анкета встановленого зразка; паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років) (після прийняття документів повертається); копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати. У вичерпному переліку документів, необхідних для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон, не міститься довідка про несудимість, а також не міститься згода на обробку персональних даних, а тому їх вимагання від замовника послуги є незаконним.

Також, вважає, що згідно 56 статті Конституції України, має право на відшкодування моральної шкоди. Законодавство України не зобов'язує його, як позивача, обґрунтовувати факт та розмір моральної шкоди, а надає право суду визначати рівень моральної шкоди, враховуючи вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задоволити в повному об»ємі.

Відповідач вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 7 жовтня 2012 року набрав чинності Закон України «Про адміністративні послуги» від 6 вересня 2012 р. № 5203-УІ (далі - Закон №5203), за змістом статті 1 якого оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон є адміністративною послугою, спрямованою на набуття громадянами України права виїзду за кордон, а підрозділи ДМС України - суб'єкти, які надають цю адміністративну послугу.

Надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах (частини перша, друга).

Вважає, що оскаржуваною постановою надано оцінку діям відповідача без урахування вимог постанов Кабінету Міністрів України від 4 червня 2007 року №795 та від 26 жовтня 2011 року №1098, що є неправомірним, оскільки ці постанови є чинними на момент виникнення спірних правовідносин, а отже підлягають обов'язковому застосуванню у діяльності суб'єкта владних повноважень.

Позивач добровільно сплатив вартість адміністративної послуг ДМС та вартість бланку паспорта.

Вважає, що звернення позивача розглянуте відповідачем, надано обґрунтовану відповідь з посиланням на норми чинного законодавства.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача, який просить задоволити його апеляційну скаргу та відхили апеляційну скаргу відповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в червні 2013 року звернувся у Личаківський відділ Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області з документами для оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно довідки №22-43/1 від 02.01.2014 року Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» позивачем 07.06.2013 року сплачено: 170 грн. на користь бюджету Личаківського р-ну, призначення платежу - державне мито, пов»язане з видачею та оформленням закордонного паспорта; 120 грн. на користь ГУ ДМС України у Львівській області, призначення платежу - паспорт гр. України для виїзду за кордон; 87,15 грн. на користь ГУ ДМС України у Львівській області, призначення платежу - оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно діяв під час вирішення заяви позивача на підставні поданих ним пакету документів, які були необхідні для оформлення і отримання паспорта громадянина України для тимчасових поїздок за кордон, передбачених п.10 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженими Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995р. затверджено "Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" (далі Правила).

Відповідно до п.10 Правил, для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон подається: заява-анкета встановленого зразка; паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років) (після прийняття документів повертається); копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати.

Постановою Кабінету Міністрів України №1098 від 26.10.2011р. затверджено Порядок надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг. Вказаним Порядком визначено перелік послуг, які можуть надаватися Міністерством внутрішніх справ та Державної міграційної служби.

Відповідно до п.2 Порядку, послуги надаються за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб.

Згідно зі статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 "Про державне мито" (далі - Декрет) платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

До об'єктів справляння державного мита належить, зокрема, державне мито за видачу громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон або продовження строку його дії у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (статті 2,3 Декрету).

Разом з цим у пункті 27 розділу І Переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розмір плати за їх надання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 №795, визначено розмір плати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що становить 87,15 грн.

Таким чином, позивачем надано всі необхідні документи для оформлення паспорту, які передбачено п.10 Правил.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сплата позивачем вартості послуги - 87,15 грн., вартості бланка- 120,00 грн. суперечить Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", у межах та на виконання якого постановою КМУ №231 від 31.03.1995р. затверджено "Правила оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", якими не визначено обов'язок особи сплачувати будь-які інші платежі під час оформлення та видачі паспорту.

Тому, міграційна служба не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 року №795 та 26 жовтня 2011 року №1098, якими затверджено Перелік платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розмір плати за їх надання та Порядок надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 207,15 грн. (120 грн. та 87,15 грн.) підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання неправомірним дій відповідача щодо надання на інформаційних стендах інформації про необхідні документи та платежі для виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та зобов'язання відповідача розмістити у своїх приміщеннях достовірну інформацію про необхідні документи та платежі для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, виходив з того, що такі дії відповідача не порушують прав, свобод та інтересів позивача, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.2 та ст.17 КАС України.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання неправомірними дій щодо вимоги до громадян надати довідку про несудимість, суд першої інстанції дійшов висновку, що інформація про судимість чи несудимість відноситься до конфіденційної інформації про фізичну особу, для отримання якої необхідна згода громадянина, а тому на виконання ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» головне управління та територіальні підрозділи рекомендують громадянам при оформленні паспорта для виїзду за кордон в загальному порядку, самостійно звернутись в Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України у Львівській області з метою отримання довідки перевірки наявності чи відсутності у громадян тимчасових обмежень у праві виїзду за кордон або подати до підрозділу міграційної служби заяву про доступ до персональних даних з метою підготовки відповідного запиту працівниками ДМС.

Задовольняючи позов та зобов'язуючи Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області розглянути звернення позивача від 12.02.2014 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, дійшов висновку, що відповідачем не скеровано заяву позивача в Держану міграційну службу України для розгляду в частині надання договору, укладеного з ДП «Документ» виходячи з наступного:

12.02.2014 року позивач звернувся з заявою до відповідача щодо надання копії договору між Державною міграційною службою України та Державним підприємством «Документ».

06.03.2014 року відповідачем скерована відповідь позивачу, у якій повідомлено, що Головне управління не володіє примірниками договорів, укладених ДМС України.

Ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

В частині відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів виходить з того, що згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Між тим, позивачем не представлено достовірних доказів заподіяння йому діями відповідача моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо покликання відповідача-апелянта на те, що постанови Кабінету Міністрів України №795 та №1098 у встановленому законодавством порядку нечинними не визнавались і не скасовувались. Законність Постанови №1098 в частині надання адміністративної послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон перевірено у судовому порядку та невідповідностей її положень вимогам законодавства судом не знайдено, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2013р. у справі №826/12412/13-а, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014р., то колегія суддів зазначає, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2015 року у справі К/800/24958/14 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року у справі №826/12412/13-а за позовом до Кабінету Міністрів України за участю третьої особи - Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконним і нечинним п.4 Порядку надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1098 "Деякі питання надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг" в останній редакції з доповненням, внесеним постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013р. №490, в частині слів "бланку або" і "у тому числі вартості персоналізації"; визнання незаконним і нечинним п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1098 "Деякі питання надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг" в частині внесених змін до постанови Кабінету Міністрів України №795 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ" і включення до пункту 27 Переліку платних послуг, які можуть надаватися органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2007р. №795, викладеного в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1098, послуг з оформлення і видачі "паспорта громадянина України для виїзду за кордон" з розміром плати за надання послуги "87,15 грн.", "паспорта громадянина України для виїзду за кордон на заміну втраченого" з розміром плати за надання послуги "73,32 грн.", "проїзного документу дитини для виїзду за кордон" з розміром плати за надання послуги "30,35 грн.", а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2015 року у справі № 826/12412/13-а - в задоволенні позову відмовлено. Рішення оскаржено.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Щодо уточнень позивача до апеляційної скарги, в яких просить стягнути 97 грн. 44 коп. судових витрат понесених ним на виконання ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.12.2014р. про залишення без руху його апеляційної скарги на постанову суду, то колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню з огляду на норми ч.3 ст.94 КАС України (такі є витратами при подачі апеляційної скарги).

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014р. по справі №813/2722/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець

Повний текст виготовлено 09.10.15р.