Справа № 807/1381/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 876/9187/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Ігнатенка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастерпласт Україна" до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ТОВ "Мастерпласт Україна" 25.04.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області ДПС в якому просило податкові повідомлення-рішення № 579/22-02/33438138/3251 від 23.04.2013р., яким збільшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 551854 грн.; № 580/22-02/33438138/3252 від 23.04.2013р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 551854 грн. за основним платежем та 93276,25 грн. за штрафними санкціями; № 581/22-02/33438138/3253 від 23.04.2013р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 460586 грн. за основним платежем та 69982,75 грн. за штрафними санкціями; № 582/22-02/33438138/3254 від 23.04.2013р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 151552,24 грн.

В позовній заяві зазначає, що збільшення позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ та одночасне нарахування на ту ж суму грошового зобов'язання з ПДВ проведено податковим органом всупереч законодавству, так як позбавлено позивача права на використання від'ємного значення з ПДВ для врахування у зменшення податкових зобов'язань наступних звітних податкових періодів, що суперечить приписам статті 200 ПК України. Також зазначено, що податковим органом протиправно було донараховано позивачу податок на прибуток підприємств шляхом виключення зі складу витрат товариства витрат із страхування фінансових ризиків, оскільки право на врахування платником податку таких витрат при визначенні об'єкта оподаткування прямо передбачено нормою 140.1.6. п. 140.1 ст. 140 ПК України. При цьому наголошено, що позивач страхування фінансових ризиків здійснював у межах провадження власної господарської діяльності. Крім того, за період, який перевірявся, позивач не вчиняв порушення касової дисципліни у вигляді перевищення ліміту залишку готівки в касі товариства на суму 75776,12 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами, сторінками із касової книги та дорученнями на уповноважених працівників товариства, які у відповідності до п. 3.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України" отримували готівкові кошти з каси для їх подальшої передачі підзвітним особам, які у відповідні дні перебували у відрядженні, а тому до позивача протиправно застосовано штрафні санкції за порушення касової дисципліни.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним податкове повідомлення-рішення відповідача № 579/22-02/33438138/3251 від 23.04.2013 року яким збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 551854 грн. Визнано протиправним податкове повідомлення -рішення № 580/22-02/33438138/3252 від 23.04.2013 року яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 551854 грн. за основним платежем та 93276,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Визнано протиправним податкове повідомлення-рішення № 581/22-02/33438138/3253 від 23.04.2013 року яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 460586 грн. за основним платежем та 69982,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Визнано протиправним податкове повідомлення -рішення № 582/22-02/33438138/3254 від 23.04.2013 року, яким застосовано штрафні санкції на суму 151552,24 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області ДПС оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт зазначає, що у періоді, що перевірявся,позивачем заявлено від'ємне значення податку на додану вартість у сумі 551 854 грн., у т.ч. за квітень 2011 року у сумі 178753 грн.. за жовтень 2011 року у сумі 280 938 гри., за лютий 2012 року у сумі 92163 гри., у зв'язку із накопиченням запасів товару що імпортується та сезонним характером реалізації будівельних матеріалів.

Відповідно п.200.6 ст.200 ПК України «платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язану з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті».

Повивачем при поданні декларації з ПДВ відповідних податкових періодів не враховано вимоги п. 200.6. ПК України, а тому у нього відсутня можливість вибору у відношенні проведення чи не проведення відшкодування ПДВ .

Так як. платник не скористався правом заявити суму бюджетного відшкодування, фактично сплачену у попередньому періоді (з обсягу придбання, сплаченого митним органам) у поточній податковій декларації або уточнюючих розрахунках податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного податкового періоду, згідно з п.200.6, п.200.14 ст.200 ПК України зараховується у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів.

Отже, за результатами перевірки підприємству збільшено бюджетне відшкодування за квітень 2011 року у сумі 178753 грн.. за жовтень 2011 року у сумі 280938 грн.. за лютий 2012 року у сумі 92163 грн. та як наслідок встановлено заниження податку на додану вартість що підлягала сплаті за період з 01.04.2011 по 31.12.2012 всього у сумі 551854 грн., в тому числі: травень 2011р. у сумі 59630 грн.: червень 2011р. у сумі 119123 грн.; листопад 2011р. у сумі 280938 грн.: березень 2012р. у сумі 92163 грн.

В ході проведення перевірки встановлено завищення витрат, що враховуються для визначення об'єкта оподаткування всього в сумі 2 830 694грн.

Так, в перевіреному періоді позивач здійснював страхування майнових інтересів, пов'язаних з фінансовими ризиками в його цивільно-правових відносинах згідно укладених договорів страхування фінансових ризиків з ТДВ «Велика страхова компанія» та ПАТ «Страхова компанія МОСТ». Згідно укладених договорів страхування фінансових ризиків страховим ризиком (випадком) являлась - втрата доходів або прибутку в результаті невиконання (неналежного виконання) контрагентом (ТОВ «Епіцентр К»і Страхувальника (ТОВ «Мастерпласт Україна») своїх зобов'язань за укладеними між ними договорами.

Згідно укладених договорів страхування фінансового ризику, страховим випадком по договору є фактичне невиконання (неналежне виконання) контрагентом своїх договірних зобов'язань перед страхувальником в порядку та у строки, передбачені угодою між ними, форма та умови якого погоджені зі страховиком, яке призвело до повної чи часткової втрати прибутку страхувальника, внаслідок недотримання умов та строків виконання контрагентом страхувальника фінансових зобов'язань по угоді.

Протягом перевіряємого періоду з 01.04.2011 по 31.12.2012 року по укладених з страховиками договорах страхування фінансових ризиків ТОВ «Мастерпласт Україна» страхові випадки не наступали, страхове відшкодування не виплачувалось.

З визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов'язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

Позивачем (Страхувальник) відображено у складі витрат, що враховуються для визначення об'єкта оподаткування суму страхових платежів по договорах страхування фінансових ризиків у сумі - 2830695 грн. (із суми фактично сплачених страхових платежів на користь страховиків у сумі - 3084108.64 грн.)

З огляду на вищенаведене, нарахування грошового ззобов»язання з податку на прибуток

у розмірі 460586 грн. за основним платежем та 69982,75 грн. за штрафними санкціями вважає правильним.

Перевіркою також встановлено, що відповідно до видаткових касових ордерів видача готівки проводилась виключно працівникам товариства, які перебували у відрядженні в день отримання коштів та фактично не могли отримати готівку, при цьому в тексті касових ордерів (на лицьовій стороні) відсутні ПІБ особи, якій довірено одержати готівку за довіреністю.

Тому, на погляд апелянта, позивачем порушено п. 3.5, 3.6 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 40/10320, тобто встановлено перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року на загальну суму 75 776,12 гри.

01.10.2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 року в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби № 581/22-02/33438138/3253 від 23 квітня 2013 року визнано нечинною і провадження у справі №807/1381/13-а в цій частині закрито у зв'язку з примиренням сторін і досягненням податкового компромісу.

Таким чином, предметом апеляційного перегляду залишились податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби № 579/22-02/33438138/3251 від 23.04.2013р., яким збільшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 551854 грн., № 580/22-02/33438138/3252 від 23.04.2013р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 551854 грн. за основним платежем та 93276,25 грн. за штрафними санкціями, № 582/22-02/33438138/3254 від 23.04.2013р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 151552,24 грн.

При апеляційному розгляді представник позивача апеляційну скаргу в частині грошових зобов»язань по ПДВ та штрафних санкцій за перевищення ліміту готівки заперечив, вважаючи ухвалене рішення в цій частині законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, що відповідно до п.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції в цій частині - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області ДПС проведено виїзну планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю „Мастерпласт Україна" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2012 р.

За наслідками перевірки податковим органом складено акт № 1032/22-02/10/33438138 від 08.04.2013 р., , яким, зокрема, встановлено порушення ТОВ „Мастерпласт Україна":

- п. 200.4., п. 200.6 та п. 200.14 ст. 200 ПК України товариство занизило суму бюджетного відшкодування в розмірі 551854 грн., у тому числі за квітень місяць 2011 року в сумі 178753 грн., за жовтень місяць 2011 року в сумі 280938 грн. та лютий місяць 2012 року в сумі 92163 грн.;

- п. 200.2. ст. 200 ПК України товариством занижено суму ПДВ, що підлягала сплаті до бюджету всього у сумі 551854 грн., в тому числі: травень 2011 р. у сумі 59630 грн.; червень 2011 р. у сумі 119123 грн.; листопад 2011 р. у сумі 280938 грн.; березень 2012 р. у сумі 92163 грн.;

- п. 3.5, п. 3.6 „Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 (із змінами та доповненнями), а саме перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства за період 01.04.2011 року по 31.12.2012 року на загальну суму 75776,12 грн.

На підставі акту перевірки № 1032/22-02/10/33438138 від 08 квітня 2013 року Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Закарпатської області ДПС було прийнято, зокрема, податкові повідомлення-рішення:

-№ 579/22-02/33438138/3251 від 23.04.2013 р., яким збільшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 551854 грн.;

-№ 580/22-02/33438138/3252 від 23.04.2013 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 551854 грн. за основним платежем та 93276,25 грн. за штрафними санкціями;

- № 582/22-02/33438138/3254 від 23.04.2013 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 151552,24 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційна інстанція, виходив з помилковості та протиправності висновків ДПІ у м. Ужгороді про те, що ТОВ „Мастерпласт Україна" занижено бюджетне відшкодування з ПДВ на суму 551854 грн. та завищено сум ПДВ, що підлягали сплаті до бюджету, та порушення касової дисципліни, так як вимоги позову в цій частині підтверджені належними та допустимими доказами, відповідають вимогам законодавства та встановлені в судовому засіданні фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що ТОВ „Мастерпласт Україна" не заявило спірні суми податку на додану вартість, фактично сплачену у попередніх податкових періодах (квітень 2011 року у сумі 178753 грн., жовтень 2011 року у сумі 280938 грн., лютий 2012 року у сумі 92163 грн., всього - 551854 грн.) до відшкодування з бюджету на рахунок у банку та не отримувало таке бюджетне відшкодування.

Це стало підставою для збільшення ТОВ „Мастерпласт Україна" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 551854 грн. та донарахування ТОВ „Мастерпласт Україна" податку на додану вартість у тому ж самому розмірі.

Відповідно до ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Підпунктом „б" п. 200.4 статті 200 ПК України та підпунктом 4.6.6 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 р. № 1492) визначено, що залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п. 200.6. ст. 200 ПК України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті.

Виходячи з вказаних вище норм видно, що отримання бюджетного відшкодування на рахунок у банку є правом, а не обов'язком платника, тому ТОВ „Мастерпласт Україна" мало право самостійно прийняти рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, а саме травень, червень, листопад 2011 р. та березень 2012 р.

З податкових декларацій з податку на додану вартість за квітень-червень, жовтень-листопад 2011 р. та лютий-березень 2012 р. видно, що від'ємне значення з ПДВ на суму 551854 грн., що у відповідному розмірі виникло у квітні, жовтні 2011 р., лютому 2012 р. та підлягало бюджетному відшкодуванню, у порядку визначеному п. 200.4, п. 200.6. ст. 200 ПК України було зараховано в повному обсязі у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ, що виникли протягом наступних звітних періодів, а саме травень, червень, листопад 2011 р. та березень 2012 р., а тому на момент проведення перевірки (оформленої актом від 08.04.2013 р.) відповідна сума бюджетного відшкодування з ПДВ була відсутня.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що допущена платником податку методологічна помилка, яка полягає у не заповненні рядка 23.2 „сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів" податкової декларації з податку на додану вартість, не тягне за собою заниження сум податку, що підлягали сплаті до бюджету, оскільки закон передбачає єдиний правовий наслідок заниження платником сум ПДВ, що підлягають відшкодуванню з бюджету: залишок невідшкодованого від'ємного значення враховується згідно з пунктом 200.6 статті 200.6 ПК України у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах.

Судом першої інстанції також вірно звернуто увагу на те, що при перевірці ТОВ „Мастерпласт Україна" щодо правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати ПДВ контролюючим органом взагалі не встановлено розбіжності між даними податкових декларацій позивача та даними перевірки при визначенні сум податкових зобов'язань (стор. 14 акту перевірки від 08.04.2013 р., а.с. 23, т. 1) та сум податкового кредиту (стор. 16 акту перевірки від 08.04.2013 р., а.с. 25, т. 1).

Вказані вище обставини свідчать про помилковість та протиправність висновків ДПІ у м. Ужгороді щодо ПДВ на суму 551854 грн.

Згідно п. 3.4. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 р. (далі Положення № 637 від 15.12.2004 р.), видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями.

Відповідно до 4.2. Положення № 637 від 15.12.2004 р. усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

Підставою для застосування податковим органом до позивача штрафних санкцій у розмірі 151552,24 грн. стало те, що товариством перевищено ліміт залишку готівки в касі на суму 75776,12 грн. В акті перевірки такий висновок відповідача обґрунтовано тим, що під час проведення перевірки в окремих випадках у касовій книзі зафіксовано видачу готівкових коштів під звіт та в якості виплати зарплати працівникам позивача в день, коли вони перебували у відрядженні і не могли отримати кошти з каси.

Проте такий висновок податкового органу не відповідає нормам матеріального права.

Сам факт перебування працівників ТОВ „Мастерпласт Україна" у відрядженні у день оформлення видаткового касового ордера та видачі готівкових коштів із каси ТОВ „Мастерпласт Україна" не може бути підставою для висновку про перевищення залишку готівки в касі в цей день, оскільки у всіх наведених у акті перевірки ДПІ у м. Ужгороді № 1032/22-02/10/33438138 від 08.04.2013 р. випадках готівкові кошти були видані у встановленому законодавством порядку через уповноважених працівників за дорученнями (а.с. 53-61, т. 2) для їх подальшої передачі підзвітним особам, що відповідає приписам п. 3.6 Положення № 637 від 15.12.2004 р.

Видача коштів з каси підприємства підтверджується даними сторінок касової книги (а.с. 62-91, т.2) та видатковими касовими ордерами (а.с. 32-137, т. 2), які містять всі передбачені законодавством реквізити, підписи підзвітних осіб, що підтверджує фактичне отримання ними готівкових коштів.

Крім того, судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що у акті перевірки ДПІ у м. Ужгороді № 1032/22-02/10/33438138 від 08.04.2013 р. не встановлено, що готівкові кошти, видані працівникам з каси товариства у дні їх перебування у відрядженні за видатковими касовими ордерами, на кінець робочого дня фактично зберігалися в касі позивача, не наведено жодного належного та допустимого доказу, який би цю обставину підтверджував, а тому застосування до позивача штрафних санкцій в даному випадку (без встановлення факту наявності грошових коштів у касі на кінець робочого дня) за порушення касової дисципліни з боку контролюючого органу є необґрунтованим та протиправним.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби № 582/22-02/33438138/3254 від 23.04.2013р., яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 151552,24 грн. прийнято всупереч законодавству.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 року у справі №807/1381/13-а в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби № 579/22-02/33438138/3251 від 23.04.2013р., яким збільшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 551854 грн., № 580/22-02/33438138/3252 від 23.04.2013р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 551854 грн. за основним платежем та 93276,25 грн. за штрафними санкціями, № 582/22-02/33438138/3254 від 23.04.2013р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 151552,24 грн. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 06.10.2015 року.