Справа № 808/3314/15
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року 15 год. 50 хв.Справа № 808/3314/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лазаренка М.С., суддів Татаринова Д.В. та Киселя Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ємельянової А.С.;

представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

представника відповідача 1 ОСОБА_3;

представника відповідача 2 не прибув;

відповідача 3 не прибув;

представника відповідача 4 не прибув;

третьої особи 1 не прибув;

представника третіх осіб 2 та 3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Департаменту державної реєстрації міністерства юстиції України, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації міністерства юстиції України ОСОБА_6, Державної реєстраційної служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується суд) надійшов позов ОСОБА_5 (далі іменується позивач) до Департаменту державної реєстрації міністерства юстиції України (далі іменується відповідач 1), Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області (далі іменується відповідач 2), Державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області ОСОБА_6 (далі іменується відповідач 3) та Державної реєстраційної служби України (далі іменується відповідач 4), в якому позивач, з урахуванням уточнення до позовної заяви вх. №30672 від 21.07.2015, просить суд:

визнати протиправними дії відповідача 3 щодо прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21247513 від 13.05.2015;

скасувати рішення відповідача 3 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 13.05.2015 за реєстраційним номером № 21247513;

зобовязати відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 4 зареєструвати за ОСОБА_5 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі нотаріально посвідченого Договору іпотеки від 01.06.2011.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2011 між ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено Договір позики, згідно якого ОСОБА_1 було передано ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 232000,00 грн., що на день укладання договору було еквівалентом 29000,00 доларів США. Окрім того, з метою забезпечення вимог за вказаним договором, 01.06.2011 між ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_1 було укладено посвідчений нотаріально договір іпотеки, згідно з яким у разі невиконання умов договору позики, позивачка мала право отримати задоволення вимог за рахунок заставленого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У звязку з неповерненням суми позичених коштів, ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора з метою оформлення права власності на вищезазначену квартиру, проте рішенням державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_10 від 05.02.2015 №19117161 у реєстрації права власності на квартиру було відмовлено з тих підстав, що документи, подані для проведення державної реєстрації не відповідають вимогам пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №863. У березні 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 засобами поштового звязку було направлено лист про передачу заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 В нотаріальній заяві зазначалось, що, оскільки 01.01.2012 минув строк повернення грошей за Договором іпотеки від 01.07.2011, в забезпечення якого був укладений Договір іпотеки, на підставі якого в іпотеку передана квартира за адресою: АДРЕСА_1, а, станом на 13.03.2015, борг за вказаним договором склав 626690,00 грн, що є еквівалентом 29000,00 доларів США, у разі невиконання порушеного зобовязання протягом 30 днів з дня отримання повідомлення, ОСОБА_1 буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки. 29.04.2015 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 знову подав заяву до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за реєстраційним номером №11207220 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, однак, рішенням №21247513 від 13.05.2015 державний реєстратор ОСОБА_6 відмовив у державній реєстрації у звязку з тим, що «…заявником не усунені перешкоди, які зазначені в рішенні №19117161 від 05.02.2015… Окрім того, в інших рекомендованих повідомленнях відсутні підписи інших Іпотекодавців… Також в ході пошуку інформації в державному реєстрі речових прав, виявлено активні записи щодо арештів на все майно, що належить ОСОБА_9 та ОСОБА_9А.». Позивач зазначає, що, хоча згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення ОСОБА_7 не отримав вимогу нотаріуса, 16.04.2015 Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 було отримано лист з особистими підписами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо не згоди останніх з заявою ОСОБА_1, що, на думку позивача, дає можливість встановити факт отримання та обізнаності всіма зазначеними особами письмової вимоги нотаріуса за заявою ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_5 Крім того, вказує, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.06.2015 арештів на зазначену квартиру не накладено, окрім обтяження, накладеного Договором іпотеки від 01.06.2011. Враховуючи викладене, вважає дії державного реєстратора ОСОБА_6 та прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень протиправними та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді від 22.06.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_7 (далі іменується третя особа 1), ОСОБА_8 (далі іменується третя особа 2), та ОСОБА_9 (далі іменується третя особа 3) та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених вище, наполягали на задоволенні позову та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача 1 проти позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов від 19.08.2015 вх.35115. Вказує, що оскаржуване рішення прийняте самим державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_13 у відповідності до приписів статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначає, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, а Міністерство юстиції України не є тим субєктом, владних повноважень, який безпосередньо здійснює державну реєстрацію прав на нерухомість. Зазначає, що Міністерством юстиції України не приймалося оскаржуване рішення, чи будь-які інші рішення стосовно прав на інтересів позивача. Також зазначає, що діючим законодавством встановлена процедура прийняття відповідних рішень державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно, і суд не може підміняти цю процедуру та адміністративного субєкта, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень. Виходячи з викладеного, в задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю.

Відповідач 2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув. У письмових запереченнях від 07.07.2015 вх. №28256 представник відповідача 2 посилається на Наказ Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» №607/5 від 02.04.2013, яким встановлено, що у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мінюсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають, зокрема, на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу. Зазначає, що державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_6 було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21247513 від 13.05.2015, оскільки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. На підставі викладеного, у задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі.

Відповідач 3, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання також не прибув, надіслав письмові заперечення на позов вх. №34465 від 17.08.2015, в яких пояснив, зокрема, що з документів поданих заявником для проведення державної реєстрації, державному реєстратору не вбачалось можливим встановити факт отримання вимоги іпотекодавцем, оскільки документ, поданий на підтвердження отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, не відповідає вимогам Правил надання послуг поштового звязку, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 №270. Крім того, в ході розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність обтяжень, а саме арешту на все, майно, що належить ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Враховуючи наведене, державний реєстратор дійшов висновку, що подані документи не відповідають установленим вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, що є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначає, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, з підстави зазначеної у пункту 4 частини першої статті 24 Закону, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Таким чином, вважає рішення про відмову у державній реєстрації права власності від 13.05.2015 №21247513 таким, що прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцієй та Законами України. Враховуючи викладене, просив справу розглядати за його відсутності, а у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач 4, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третіх осіб 2 та 3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов від 20.07.2015 вх№31481. Зокрема, зазначає, що у Шевченківському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2014 про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 суми боргу в розмірі 38853,00 грн. та судового збору в розмірі 388,53 грн., у звязку з чим державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_9 на праві власності у межах суми звернення стягнення: 38853,00 грн. Таким чином, враховуючи наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт на спірну квартиру, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 15.09.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено наступне.

01.06.2011 між ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено Договір позики, згідно якого ОСОБА_1 було передано ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 232000,00 грн., що на день укладання договору є еквівалентом 29000,00 доларів США.

Крім того, 01.06.2011 між ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 (далі іменуються Іпотекодавці) та ОСОБА_1, діючого від імені ОСОБА_5, (далі іменується Іпотекодержатель) було укладено нотаріально-посвідчений договір іпотеки (далі іменується Договір іпотеки).

Пунктом 1.1 Договору іпотеки передбачено, що договір забезпечує вимоги Представника Іпотекодержателя, що випливають з договору позики №1 (далі договір позики), укладеного між Представником Іпотекодержателя та гр. ОСОБА_7 (в подальшому Боржник), в простій письмовій формі від 01.07.2011, за умовами якого останній зобовязаний повернути Іпотекодержателю позику у розмірі 232000 (двісті тридцять дві тисячі) гривень, що на день укладання цього договору є еквівалентом суми 29000 (двадцять девять тисяч) доларів США до першого січня дві тисячі дванадцятого року, згідно вищевказаного договору позики.

Відповідно до пункту 1.2 Договору іпотеки, для забезпечення своєчасного виконання договору позики, Іпотекодавці передали в іпотеку представнику Іпотекодержателя квартиру (надалі Майно), яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авраменка, буд. 7 (сім), кв. 136 (сто тридцять шість), реєстраційний номер 4085641, загальною площею 50,76 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., і належить Іпотекодавцям на праві власності на житло №15316, виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради 15.12.2003, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 22.12.2003 в книзі 207, номер запису 35720, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2378464 від 22.12.2003.

Пунктом 1.5 Договору іпотеки визначено, що передана в іпотеку квартира залишається у володінні Іпотекодавців, які гарантують її належне зберігання, до закінчення терміну дії договору іпотеки та зобовязуються застрахувати вищезазначену квартиру.

Згідно з пунктом 2.1 Договору іпотеки Іпотекодавці гарантують, що:

2.1.1 Передане в іпотеку Майно їх особиста власність.

2.1.2 На підставах, передбачених законодавством України, на майно може бути звернене стягнення.

2.1.5 В разі, коли в момент настання терміну виконання умов договору позики, зобовязання Боржником виконано не буде, Іпотекодержатель отримає право використовувати Майно або його вартість на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

2.1.8 Предмет стягнення цього договору відчужувана квартира під арештом , забороною, у судовому спорі і у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів щодо відчуження, користування іншими особами, вона не є предметом договору іпотеки, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, як юридична адреса не використовується.

2.1.9 Передача в іпотеку частки квартири за цим договором вчиняється: за письмовою згодою дружини ОСОБА_7 ОСОБА_15, яка мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул 1905 року, буд.18, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_11, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 01.07.2011 за №1765, що призначені для зберігання у справах нотаріуса.

Представник Іпотекодержателя довів до відома Іпотекодавців, а Іпотекодавці взяли до уваги той факт, що Іпотекодержатель у шлюбі не перебуває, і грошові кошти, що передаються в позиву за цим договором, не є спільною сумісною власністю та є її особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), у тому числі відповідно до статей 65,74 Сімейного кодексу України, відсутні.

Відповідно до підпункту 5.1.1 пункту 5.1 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцями будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим Договором.

Пунктом 5.2 Договору іпотеки визначено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Згідно з пунктом 5.3 Договору іпотеки, відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» може набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань Іпотекодержателя за договором позики, у цьому випадку даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом цього договору.

Як зазначено в пункті 6.8 Договору іпотеки, одночасно з нотаріальним посвідченням договору приватний нотаріус у встановленому порядку накладає заборону на відчуження предмету іпотеки, вказаного у пункті 1.2 цього договору.

У звязку з неповерненням вчасно суми позичених коштів, ОСОБА_1, що діяв в інтересах ОСОБА_5, 31.01.2015 звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням №19117161 від 05.02.2015, державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_10 у реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 відмовила з тих підстав, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: з поданих для проведення державної реєстрації документів неможливо встановити факт отримання вимоги одним з іпотекодавцев ОСОБА_7, крім того відсутній опис вкладення.

13.03.2015 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 засобами поштового звязку було направлено лист про передачу заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наступного змісту: «Гр. ОСОБА_8, гр. ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_7, доводжу до Вашого відома, що 01.01.2012 минув строк повернення грошей за договором позики, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 01.07.2011. В забезпечення договору позики був укладений договір іпотеки, посвідчений ОСОБА_11, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 01.07.2011 за р. №1766, на підставі якого в іпотеку передана квартира за адресою: : м.Запоріжжя, вул. Авраменка, буд. 7 (сім), кв. 136 (сто тридцять шість), належна гр. ОСОБА_8, гр. ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_7. На 13 березня 2015 року Ваш борг за вказаними договорами складає 626690 (шістсот двадцять шість тисяч шістсот девяносто) гривень, що є еквівалентом суми 29000 (двадцять девять тисяч) доларів США. ОСОБА_16 виконати порушені зобовязання протягом тридцяти днів, в іншому випадку, якщо протягом тридцяти днів з дня отримання цього повідомлення, Вами не буде повернено суму боргу, я буду вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки.»

29.04.2015 ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_5 знову звернувся до державного реєстратора із заявою №11207220 та доданими до неї документами про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням №21247513 від 13.05.2015 державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_6 відмовив у державній реєстрації права власності у звязку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зокрема, в Рішенні зазначено, що заявником не усунені перешкоди, які зазначені в рішенні №19117161 від 05.02.2015 в частині: з поданих документів неможливо встановити факт отримання вимоги одним з іпотекодавців ОСОБА_7, відповідно до поштового конверту, який направлено ОСОБА_7, поштовим відділенням засвідчено, що вищезазначена фізична особа за адресою: м.Запоріжжя, вул. 1905 року, буд. 18, не проживає. Окрім того, в інших рекомендованих повідомленнях відсутні підписи інших іпотекодавців, що не відповідає вимогам Правил надання послуг поштового звязку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270. Також зазначено про те, що у ході пошуку інформації в Державному реєстрі речових прав, виявлено записи щодо арештів на все майно, що належить ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Не погоджуючись із рішенням державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21247513 від 13.05.2015, ОСОБА_5 звернулась до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі іменується Закон України № 1952-IV).

Частиною першою статті 2 Закону України № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав на обєкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого обєкта.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 цього Закону, державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За змістом пункту 1 частини другої статті 9 Закону України № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі іменується Порядок №868).

Згідно з пунктом 46 Порядку №868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Так, як зазначено в рішенні державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21247513 від 13 травня 2015 року, з документів, поданих заявником для проведення державної реєстрації неможливо встановити факт отримання вимоги іпотекодавцем.

Відповідно до пункту 6 Порядку №868, документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 100 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, поштові відправлення з позначкою «Вручити особисто», адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку.

Разом з тим, як встановлено судом, з поданих позивачем документів до державного реєстратора неможливо встановити факт отримання вимоги одним із іпотекодавців ОСОБА_7, оскільки відповідно до поштового конверту, який направлено ОСОБА_7, поштовим відділенням засвідчено, що вищезазначена особа за адресою: м.Запоріжжя, вул. 1905 року, буд. 18, не проживає.

Пунктом 95 Порядку №868 визначено, що державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про, зокрема, обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, повязаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2013 № 1609/5 «Про внесення зміни до додатка 8 до наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2011 року №3601/5», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2013 року за № 1337/23869, установлено таку вимогу до оформлення рішення державного реєстратора як «зазначення вичерпного переліку обставин», які стали передумовою застосування підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд зазначає, що за формою та змістом рішення державного реєстратора повністю відповідає вимогам законодавства.

Разом з тим, ні Закон України «Про іпотеку», ні будь-який інший законодавчий акт не скасовують та не відміняють положення Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про виконавче провадження». Позивач безпідставно вважає, що зареєстрована іпотека відміняє всі інші обтяження, накладені як судом так і виконавчою службою, і що всі інші обтяження реєстратор взагалі не повинен враховувати.

Відповідно до наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до реєстру 30.01.2015 року було внесено запис № 8548268 про обтяження, відповідно до якого на підставі постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_17 №46188523 від 23.01.2015 накладено обтяження - арешт все нерухоме майно ОСОБА_9 (код НОМЕР_1).

Крім того, в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис від 18.10.2013 № 2939639 про обтяження, відповідно до якого на підставі постанови державного виконавця Комунарського ВДВС ОСОБА_18 накладено обтяження - арешт нерухомого майна, оголошення заборони на відчуження будь-якого майна, що належить боржнику, а саме ОСОБА_7 (код НОМЕР_2).

Заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка була зареєстрована за реєстраційним номером 11207220, позивачем було подано відповідачу 29.04.2015.

Отже, станом на дату подання позивачем заяви від 29.04.2015 за реєстраційним номером 11207220 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були наявні записи про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна ОСОБА_9 та арешту нерухомого майна, оголошення заборони на відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_7, а тому здійснення реєстрації прав власності на вищевказаний обєкт нерухомого майна виключене.

З матеріалів справи вбачається, що вказані обтяження та арешти не повязані з перебуванням нерухомого майна в іпотеці. Отже, державний реєстратор встановив наявність інших обтяжень, накладених на користь третіх осіб, які не повязані з перебуванням нерухомого майна в іпотеці, що й слугувало підставою для прийняття оспорюваного рішення.

Таким чином, приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державний реєстратор діяв у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Чинним законодавством України чітко визначено порядок зняття арешту з майна, який накладено постановою державної виконавчої служби, у разі якщо майно, на яке він накладений належить іншій особі.

Так, відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі іменується Закон України № 606-XIV), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною другою статті 60 Закону України № 606-XIV встановлено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Отже, вимога позивача про зобовязання винести рішення про державну реєстрацію права власності не ґрунтується на чинному законодавстві України.

В цій частині позов не містить нормативно-правового обґрунтування, яке є обовязковим з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно пункту 29 Порядку №868, орган державної реєстрації прав, нотаріус не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення таке рішення разом з документами, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав.

Отже, орган державної реєстрації мав повернути позивачу документи, у тому числі правовстановлюючі, і позивач не позбавлений права повторно звернутися до уповноваженого органу у передбаченому законодавством порядку, у тому числі в разі скасування рішення державного реєстратора у судовому порядку.

За відсутності звернення у встановленому законодавством порядку до відповідної реєстраційної служби за місцезнаходженням нерухомого майна, остання не вправі приймати будь-яке рішення щодо реєстрації.

Крім того, згідно з частиною першою статті 15 Закону України № 1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Отже, процес реєстрації передбачає не одну дію, а як мінімум шість взаємоповязаних дій, кожна з яких, відповідно до частини другої статті 9 Закону має свої особливості та може здійснюватись виключно державним реєстратором прав на нерухоме майно за заявою власника, поданою у встановленому законом порядку.

Слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 9 Закону, державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам

законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими

правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) повязує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо обєктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зважаючи, що суд є правозастосовуючим органом, а чинним законодавством встановлена процедура прийняття відповідних рішень державними реєстраторами, судовим рішенням не може бути замінена ця процедура та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що накладений та незнятий арешт на майно іпотекодавців виключає можливість реєстрації права власності на предмет іпотеки.

З огляду на викладене вище, адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.С. Лазаренко

Судді Д.В. Татаринов

ОСОБА_19