Справа № 2а-2324/12/1370
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 876/8463/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Яворського І.О., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року про закриття провадження у справі за позовом управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Формула» про спонукання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

19.03.2012 року позивач управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Формула», в якому просить зобовязати відповідача надати позивачу первинні документи бухгалтерського обліку для здійснення перевірки за період з 01.09.2007 року по 20.01.2011 року відповідно до п. 1, 3, 6.3 Переліку питань для здійснення планових перевірок органами Пенсійного фонду України та форми Акта, що складається за їх результатами, затвердженого постановою правління ПФУ від 31.03.2011 року за №9-1.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року провадження у даній справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із системного аналізу повноважень територіальних органів Пенсійного фонду, визначених ст.64 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не вбачається, що такі наділені повноваженнями на звернення до суду з позовами про зобов'язання надати первинні документи бухгалтерського обліку для здійснення перевірки, однак, при цьому управлінням фонду все таки було заявлено такий позов.

Суд першої інстанції вказує на те, що даний позов не являється таким, що його заявлення пов'язане зі здійсненням позивачем владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а тому заявлений позов не слідує розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною з неповним зясуванням всіх обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року та прийняти рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що документів, що підтверджують дані розрахунків, повязаних з нарахуванням та сплатою страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України за період з 1 вересня 2007 року до 20 січня 2011 року під час проведення перевірки відповідачем не було надано, що підтверджується і актом від 24 жовтня 2011 року, складеним спеціалістами управління про перешкоджання у проведенні планової перевірки ТзОВ фірма «Формула».

Апелянт посилається на те, що відповідно до ч.1 ст.64 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності відомості, повязані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки у порядку, передбаченому законом.

Крім того, звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 50 КАС України встановлено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), субєкти владних повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов не являється таким, що його заявлення пов'язане зі здійсненням позивачем владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, відповідають нормам процесуального права та фактичним обставинам справи.

В силу ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративному суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно вимог ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно дог ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Пункт 5 частини 1 вказаної статті визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема й спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

За приписами частини 3 і 4 статті 50 КАС України встановлено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень у встановлених випадках.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Згідно вимог п.4 ч.11 ст.25 цього ж Закону передбачено, що територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто у разі виявлених порушень в частині ненадання документів для проведення відповідних перевірок, пенсійний орган може спонукати Товариство до вчинення таких дій у встановлений Законом спосіб, зокрема накладати штрафні санкції.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що із системного аналізу повноважень територіальних органів Пенсійного фонду, визначених ст. 64 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не вбачається, що такі наділені повноваженнями на звернення до суду з позовами про зобов'язання надати первинні документи бухгалтерського обліку для здійснення перевірки, однак, при цьому управлінням фонду все таки було заявлено такий позов.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та обставин справи апляційний суд дійшов до висновку, що даний позов не являється таким, що його заявлення пов'язане зі здійсненням позивачем владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи з аналізу вказаних нори та із суб'єктного складу сторін та предмету спору, позовна заява управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Формула» про спонукання до вчинення дій не належить до юрисдикція адміністративного суду, у звязку з чим судом першої інстанції правомірно закрито провадження у даній справі.

За таких обставин суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм процесуального права, в звязку з чим апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду без змін.

Згідно п.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, п.1 ст.199, ст.ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року про закриття провадження у справі №2а-2324/12/1370 за позовом управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Формула» про спонукання до вчинення дій без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді І.О. Яворський

ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 29.09.2015 року.