Справа № 822/608/13-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/608/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ніколайчук М. Є.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

01 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Юрчук Д. А.,

представника відповідача: Пасічник О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2013 року фізична особа - підприємець ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області, в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09 жовтня 2012 року про сплату 259740 грн. податку з доходів фізичних осіб СПД, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та штрафних санкцій; скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09 жовтня 2012 року про сплату 510 грн. 00 коп. штрафних санкцій з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (послуг, робіт).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення № від 09 жовтня 2012 року, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року апеляційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області залишено без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 травня 2015 року касаційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції задоволено частково: постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року скасовано в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 09.10.2012 року №№. У цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а в решті постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року залишено без змін.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.10.2012 року №№ відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили стосовно задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 13.08.2012 року № 1385, № 1393, від 29.08.2012 року № 1503 відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, про що складено Акт перевірки № 2080/173/НОМЕР_1 від 17.09.2012 року, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-ІV із змінами та доповненнями, а саме завищено валові витрати на суму 1011779,74 грн., п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-ІV із змінами та доповненнями, а саме занижено валовий дохід на суму виручки 550045,00 грн., в результаті чого занижено ПДФО від підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2011 рік в сумі - 259740,00 грн.; п. 201.15 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-ІV із змінами та доповненнями ФОП ОСОБА_5 не подано органу державної податкової служби копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за лютий 2011 року в електронному вигляді.

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 09.10.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 324675,00 гривень, з яких: 259740,00 грн.- сума грошового зобов'язання за основним платежем та 64935,00 грн.- за штрафними санкціями.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, направлену ухвалою Вищого адміністративного суду на новий розгляд, відмовив в задоволенні адміністративного позову, однак суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_5 є торгівля пальним (стисненим природним газом).

Так, реалізація газу позивачкою проводиться з використанням АГНКС - 75 та АГНКС - 200. АГНКС (автомобільні газонаповнювальні компресорні станції), які призначені для стискання, охолодження та осушення (з виділенням вологи) природного газу, який після цього через фільтр та клапан підтримки тиску надходить на заправні колонки.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для нарахувань на думку відповідача стало: заниження ОСОБА_5 оподатковуваного доходу від реалізації газу, що було виявлено порівнянням обсягів виручки, зданої позивачем до банку у перевіреному періоді, з обсягом задекларованого позивачкою річного доходу; завищення СПД ОСОБА_5 технологічних втрат газу при експлуатації газових станцій; з огляду на незалежне функціонування двох газових станцій АГНКС-200 та АГНКС-75, кожна з яких характеризується нормативними технологічними втратами газу по 5%, списанню підлягає 5% від загального обсягу газу по кожній з цих газових станцій, а не 10% від обсягу придбаного газу, як фактично здійснювалося позивачкою; завищення платником витрат газу на проведення ремонтних робіт на 701708 грн. через відсутність документального підтвердження цих витрат.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 вже проводилась процедура судового оскарження податкових повідомлень-рішень, винесених на підставі акту ОДПІ з підстав зазначення у ньому аналогічного порушення (завищення втрат при проходженні газу по АГНКС - 75 та АГНКС - 200 АГНКС, що належать позивачу).

Так, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 року по справі № 2270/15365/11, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.12.2013 року, встановлено, що згідно розробленого проекту та технологічної схеми розміщення АГНКС - 75 та АГНКС - 200, весь отриманий з підвідного газопроводу природний газ послідовно проходить спочатку через АГНКС 200, потім через АГНКС -75 і після подвійної очистки та осушення потрапляє в колонки для заправки автомобілів. А тому включення позивачем до валових витрат технологічних втрат газу у розмірі 10% судами апеляційної та касаційної інстанцій по справі № 2270/15365/11 визнано обґрунтованим.

Колегія суддів не бере до уваги посилання податкового органу на те, що висновки попередніх судів з даного спору ґрунтуються на робочому проекті, складеному в 2003 році, тоді як АГНКС 200 встановлена у 2005 році, оскільки із робочого проекту виготовленого в 2003 році вбачається проект встановлення колонок заправочних 2 шт., та 2 - на перспективу, тобто це проект поетапного встановлення заправочних колонок.

АГНКС призначено для стискання, охолодження та осушення (з виділенням вологи) природного газу, який після цього через фільтр та клапан підтримки тиску надходить на заправочні колонки.

Як слідує з розробленого проекту та технологічної схеми розміщення АГНКС - 75 та АГНКС - 200, весь отриманий з підвідного газопроводу природний газ послідовно проходить спочатку через АГНКС 200, потім через АГНКС -75 і після подвійної очистки та осушення потрапляє в колонки для заправки автомобілів.

Даний технологічний процес передбачений правилами експлуатації, підтверджується долученими до матеріалів справи доказами (план розміщення АГНКС) та відображений в акті перевірки.

Відповідно до керівництва з експлуатації АГНКС-75 втрати газу при експлуатації становлять 5 %; така ж втрата газу визначена керівництвом з експлуатації АГНКС - 200.

До того ж, зазначені обставини підтверджуються і Робочим проектом на газопостачання газової заправки, погодженого в 2006 році.

Виходячи із встановлених судом апеляційної інстанції обставин, враховуючи ненадання податкової інспекцією належних доказів на підтвердження своїх доводів, колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача про роботу газових заправок окремо, оскільки дані твердження ґрунтуються лише на припущеннях осіб, які здійснювали перевірку.

Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, доводи відповідача щодо протиправності списання технологічних втрат у розмірі 5 % на кожну АГНКС є безпідставними.

З приводу твердження Кам'янець-Подільської ОДПІ щодо завищення ФОП ОСОБА_5 обсягів витрат на стравлення газу при проведенні пусконалагоджувальних робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом .14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами ч. 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 1.1.2.9.2 з керівництвами по експлуатації АГНКС 75 та АГНКС 200 останні потребують здійснення ручної продувки газу через кожні дві години.

Згідно п. 1.2.2.13 в нормальному режимі роботи станції свіча передбачена для викиду в атмосферу втрат газу із сальників, клапанів підтримки тиску, викиду газу запобіжних клапанів, викиду газу при спустошенні акумуляторного блоку. Аварійний викид газу відповідає ємності встановленого акумуляторного блоку.

Відповідно до технологічного процесу, кваліфікованими працівниками проводились необхідні ремонтні роботи станцій.

З метою підтвердження фактичного виконання робіт та втрат газу при їх здійсненні, позивачем надано під час перевірки наявні у матеріалах справи акти про виникнення поломок і проведення відповідних ремонтних робіт, на підставі яких складались зведені акти щомісячних витрат природного газу, записи у журналі реєстрації допусків до газонебезпечного обладнання, що свідчать про зняття показів газу раз на місяць, як і зазначав позивач.

Крім того, представником позивачки надано в ході апеляційного розгляду справи копії посвідчень працівників на підтвердження підставності здійснення ремонтних робіт.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач невірно розрахував витрати газу на ремонтні роботи, оскільки при обрахунку взято відомості, що не відповідають технічній документації АГНКС 75 та АГНКС 200.

Також, податковим органом встановлено, що сума доходів відображених у звітах по РРО, КОРО та книзі обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_5, не відповідає обсягу виручки, що здана на банківський рахунок, однак колегія суддів звертає увагу на відсутність у фізичних осіб-підприємців, що перебувають на загальній системі оподаткування, обов'язку здачі виручки до банку в певний часовий проміжок після здійснення грошових операцій.

Як стверджує позивач, не виключеною є наявність залишку на його рахунку грошових сум з попередніх звітних періодів, як одночасно, є можливим внесення не в повній мірі виручки за період, що перевірявся.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає трактування відповідачем встановленої на момент перевірки різниці в зазначених коштах як не відображеної в КОРО та РРО необґрунтованим.

Водночас колегія суддів звертає увагу на факт вилучення документів у позивача, що позбавило суд першої інстанції в повному обсязі дослідити матеріали та з'ясувати обставини справи, а доводи відповідача є суперечливими та ґрунтуються на припущеннях.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність у податкового органу підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення, а тому вказане податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до вимог ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно п.1, п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не повно з'ясував обставини справи та порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09 жовтня 2012 року про сплату 259740 грн. податку з доходів фізичних осіб СПД, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та штрафних санкцій.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 жовтня 2015 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С.

Сушко О.О.