Справа № 813/7854/13-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 876/4881/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» до Львівської митниці Міндоходів (правонаступник Львівська митниця ДФС) та Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Львівської митниці Міндоходів (далі Митниця) та Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - ДКС) в якому, з врахуванням уточнення до позовної заяви (а.с.55), просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 16.09.2013 №209000003/2013/200130/2 (далі - Рішення) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 16.09.2013 №209140000/2013/00808 (далі - Картка відмови), а також стягнути із державного бюджету України надмірно сплачену суму митних платежів на суму 140076,44грн.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що наявність у відповідача сумнівів щодо достовірності поданих відомостей, а тому, застосування будь-якого наступного методу визначення митної вартості окрім першого є необґрунтованим. Вважає, що ним були надані усі необхідні підтверджуючі документи, які дають змогу визначити митну вартість товару на підставі ціни договору, що однак безпідставно не було взято до уваги митним органом.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року у справі №813/7854/13-а у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині відмови у задоволенні позову щодо Рішення, його оскаржило ТОВ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову постанову, якою у позов щодо скасування Рішення задовольнити. У поданій апеляційній скарзі вказує, що митним органом визначено митну вартість товару не на основі ціни аналогічних, що безпідставно не взято до уваги судом першої інстанції, а відтак Рішення не може вважатися правомірним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта та відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що митним органом вірно не застосовано перший метод визначення ціни товару, що ввозився ТОВ, оскільки останній не надав усіх належних документів для цього.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.01.2013 ТОВ було укладено договір купівлі-продажу №ННІ-001 з компанією Haining Huijin International Trade Co., LTD (Китай), (далі ТОВ-1) про купівлю аксесуарів та комплектуючих для меблевої промисловості, згідно узгоджених специфікацій (а.с.37-44).

Також, згідно договору про надання послуг від 01.01.2013 №ЕРС-001 та додаткової угоди до нього (а.с.31-36), ТОВ уклало договір з компанією Hafele Engineering & Trading Shenzhen., LTD (Китай) (далі ТОВ-2), згідно якого зважаючи на те, що ТОВ провадить бізнес з продажу металевої продукції і фурнітури, ТОВ-2 допоможе в проведенні перевідвантажувальної інспекції якості товару.

16.09.2013 на митну територію України від експортера ТОВ-1 на користь одержувача - ТОВ поставлено товар, який задекларовано як арматура кріплення та фурнітура з недорогоцінних металів для меблів FGV, направляючі для висувних ящиків, та визначено митну вартість товару за першим методом, виходячи із загальної вартості 23516,14 доларів, та з врахуванням транспортних витрат та послуг ТОВ-2.

При митному оформленні вантажу виникли сумніви щодо відповідності заявленої ціни товару, а тому посадовою особою митного органу було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару (а.с.4).

Після опрацювання поданих для митного оформлення документів на підтвердження заявленої митної вартості, відділом митних платежів винесено Рішення, згідно якого митну вартість ввезеного товару визначено з використанням методу 2б з розрахунку вартості товару 80720доларів (а.с.10).

Також, у звязку із заявленням декларантом недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів митним органом було винесено Картку відмови.

У звязку із цим, позивачем було подано нову ВМД №209140000/2013/032460 (а.с.18-19), вказавши митну вартість, розраховану за ціною одиниці товару, наведену у Рішенні. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за другим методом.

Однак, не погодившись із такими діями та рішеннями відповідача, ТОВ звернулося до суду із цим адміністративним позовом.

Згідно ст.49 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст.52 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, повязані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.2 ст.52 МК України).

Згідно ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не повязаному із продавцем покупцю відповідно до ст.62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст.64 цього Кодексу.

В силу положень ч.2 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 МК України).

Із системного аналізу вищенаведеного слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.

Слід зазначити, що загалом для підтвердження заявленої митної вартості товару ТОВ було надано наступні документи: договір купівлі-продажу (а.с.37-44), договір про надання послуг та додаткову угода до нього (а.с.31-36), міжнародну автомобільну накладну CMR (а.с.21), коносамент (а.с.22), довідка про транспортні витрати (а.с.23), інвойси (а.с.24-27), пакувальні листи (а.с.28-30, 200-202), екологічну декларацію (а.с.45), сертифікат про походження товару (а.с.46), акт наданих послуг (а.с.47-48), специфікації (а.с.49, 135, 147, 207-208), платіжне доручення (а.с.153-154), митна декларація країни відправлення (а.с.185-186, 209), лист від контрагента (а.с.220-221), прайс-лист до контракту (а.с.205-206), інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного та радіологічного контролю товару (а.с.12).

Апеляційний суд вважає, що надані документи за своїм змістом не суперечать один одному, оскільки свідчать про незмінність ваги та ціни товару протягом усього шляху слідування, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.

ОСОБА_1 цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно ст.5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її субєктів у випадках, не передбачених цим Законом, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

У відповідності до статей 179, 189, 190 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, субєкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни. При здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоекономічні) ціни. Вільні ціни визначаються субєктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі види продукції, за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Згідно ст.11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» при здійсненні експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоекономічного посередника в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовуються контрактні (зовнішньоекономічні) ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку.

В силу п.5 ст.19 ГК України незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності субєктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю забороняється.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що субєкти господарської діяльності України та іноземні субєкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовують вільні контрактні ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку.

З огляду на викладене, сумніви митного органу щодо митної вартості товару який декларувався позивачем є безпідставними, оскільки сторони зовнішньоекономічної діяльності вправі визначати вільні ціни, тому спрацювання профілю ризику та розбіжність у ціні подібних товарів не може бути підставою, що вказує на ознаки недостовірності заявленої митної вартості.

Апеляційний суд зазначає, що аналіз законодавчих положень щодо визначення митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом із тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких обмежень, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обовязок послідовного вибору методів (від першого (основного) до шостого (резервного)) визначення митної вартості.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 21 січня 2011 року в справі №21-56а10, постановою від 06 лютого 2012 року в справі №21-418а11.

Виходячи із наведеного, вбачається, що позивачем було надано митному органу усі документи, що повністю підтверджували митну вартість, яка ним заявлена, а тому відповідач був зобовязаний в силу вимог статтей 57,58 МК України прийняти рішення про можливість застосування митної вартості товарів, заявленої ТОВ.

Також, митним органом в своєму Рішенні, жодним чином не було обґрунтовано із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування першого методу визначення митної вартості.

Слід зазначити, що митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в ціновій базі єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Автоматизована система не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Таким чином, наведені відповідачем відомості митних оформлень (а.с.137-143) не можуть бути беззаперечним доказом заниження митної вартості ОСОБА_1 того, інформація (роздруківка з бази даних Держмитслужби України) надана не в повному вигляді, що не дозволяє здійснити порівняння із поданим позивачем до митного оформлення товаром за критеріями виробника, якості та інших умов поставок.

Більше того, як вбачається із матеріалів справи, митним органом визначено митну вартість товару, що ввозився ТОВ на підставі інформації із бази даних щодо товарів, які не можуть вважатися аналогами чи подібними до тих, що ввозилися позивачем.

Позивач придбав ввезений товар згідно вільно сформованих ринкових цін. У зв'язку із тим, що товар характеризується вузькою направленістю, ціни на нього значною мірою формуються в залежності від якості, умов поставки та інших умов, що впливають на рівень цін кожної партії товару та швидко змінюються в часі.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ТОВ щодо визнання протиправним та скасування Рішення.

В іншій частині щодо визнання протиправними та скасування Картки відмови та стягнення із державного бюджету України надмірно сплачених сум митних платежів на суму 140076,44грн, рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. ОСОБА_1 того, рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийнята з порушенням норм матеріального права та із неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення в цій частині, то апеляційну скаргу належить задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування Рішення.

Порядок розподілу судових витрат передбачений ст.94 КАС України. Так, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 3, 6).

Відтак, враховуючи, що відповідачем сплачено 2294грн судового збору за подання адміністративного позову та 1400грн судового збору за подання апеляційної скарги, а судове рішення прийняте апеляційним судом на його користь частково, то з Державного бюджету України в його користь слід стягнути кошти у сумі 2165грн.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, скасувати та прийняти нову постанову, якою позов в цій частині задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 16 вересня 2013 року №209000003/2013/200130/2.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» 2165 (дві тисячі сто шістдесят пять) гривень судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 05 жовтня 2015 року.