Справа № 2а-2714/09
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2011-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 р. Справа № 74897/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Довгополова О.М.,

суддів: Пліша М.А., Святецького В.В.,

при секретарі судового засідання Грицані З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2009 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредобанк» до Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИЛА

07.04.2009 року ВАТ «Кредобанк» (з 29.12.2009 року його нова назва Публічне акціонерне товариство «Кредобанк») звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати рішення відповідача № 82 від 13.01.2009 року про застосування фінансових санкцій у сумі 243404,70 грн. за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на банківські рахунки органів Пенсійного фонду сум страхових внесків. В основу вимог покладено посилання на статтю 64 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), згідно з якою контроль за правильністю нарахування страхувальниками страхових платежів покладено на органи Пенсійного фонду України, а не на банки, а тому вважає незаконним притягнення його до відповідальності за невиконання страхувальником свого обовязку зі сплати у повному розмірі сум страхових внесків.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2009 року позов задоволено, визнано протиправним оспорюване рішення відповідача.

В апеляційній скарзі з підстав неправильного застосування частини 12 статті 20 Закону № 1058-ІV відповідач просить постанову скасувати, відмовивши у задоволенні позову. Також не погоджується з висновком суду про непропущення позивачем встановленого статтею 106 зазначеного Закону десятиденного строку звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, враховуючи наступне.

За результатами проведеної відповідачем позапланової перевірки позивача з питань дотримання вимог законодавства при отриманні коштів в установі банку для виплати заробітної плати (доходу) ТзОВ «Самілл», на які нараховуються страхові внески та щодо подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків за період з 01.09.2008 року по 31.12.2008 року встановлено порушення вимог частини 12 статті 20 Закону № 1058-ІV у звязку з недоплатою страхових внесків у загальній сумі 243404,70 грн.

На підставі наведеного відповідачем було складено акт від 13.01.2009 року № 1 та прийнято оспорюване рішення від 13.01.2009 року, яким на позивача накладено штраф у сумі 243404,70 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно зі статтею 64 Закону № 1058-ІV контроль за правильністю нарахування страхувальниками страхових платежів покладено виключно на органи Пенсійного фонду України; відповідно до частини 6 статті 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-ІІ при виконанні розрахункової операції банк зобовязаний перевірити достовірність та формальну відповідність документу; згідно з пунктом 3.9 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, за змістом якого банк не перевіряє правильність нарахування (обчислення) платежів, утриманих із заробітної плати/доходу і нарахованих на фонд оплати праці податків до бюджету та зборів/страхових внесків до державних цільових фондів. Відповідальність за правильність нарахування (обчислення) цих платежів несе платник.

З таким висновком суду погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до абзацу другого частини 12 статті 20 Закону № 1058-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

За змістом пункту 2 частини 10 статті 106 цього Закону за порушення вимог, передбачених частиною дванадцятою статті 20 цього Закону, накладається штраф у розмірі суми страхових внесків, яка підлягає сплаті страхувальником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Законом № 1058-ІV на банки покладено обовязок перевіряти повноту сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування при прийнятті ними платіжних доручень на видачу заробітної плати. У протилежному випадку банк зобовязаний сам відшкодувати недоплачену суму.

Положення вищевказаної Інструкції, на які позивач посилається в обгрунтування правомірності своїх дій, не підлягають застосуванню, оскільки суперечать закону як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Передбачений частиною 6 статті 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» обовязок банку при виконанні ним розрахункової операції перевіряти достовірність та формальну відповідність документу не звільняє його від передбаченого частиною 12 статті 20 Закону № 1058-ІV обовязку перевіряти повноту сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування при прийнятті платіжних доручень на видачу заробітної плати.

Повноваження Виконавчої дирекції Пенсійного фонду та її територіальних органів визначені у статті 64 Закону № 1058-ІV.

Так, згідно з пунктом 6 частини 2 цієї статті обовязком Виконавчої дирекції Пенсійного фонду є здійснення в межах своєї компетенції контролю за дотриманням страхувальниками та застрахованими особами вимог цього Закону. Однак такі контрольні функції Виконавчої дирекції Пенсійного фонду (її територіальних органів) не стосуються виконання банком своїх обовязків, не спростовують законності застосування до нього фінансових санкцій за порушення вимог частини дванадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV, а тому посилання суду першої інстанції на статтю 64 зазначеного Закону в обґрунтування свого рішення є безпідставним.

Неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування ухваленого у справі рішення з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі задовольнити, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2009 року у справі № 2-а-2714/09 скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.М. Довгополов

Судді: М.А. Пліш

ОСОБА_1

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2011 року.