Справа № 809/1034/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 876/9941/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Кушніра О.В.,

представника відповідача Міровського В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2013 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську до Відкритого акціонерного товариства "Автоливмаш" про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,

в с т а н о в и в:

УПФ України в м. Івано-Франківську 01.04.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ВАТ "Автоливмаш", в якому просило стягнути заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в загальному розмірі 75 005,19 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції УПФ України в м. Івано-Франківську оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що в УПФ України у м. Івано-Франківську немає підстав пред'являти розрахунки сум на відшкодування виплат і доставку пільгових пенсій до правонаступників ВАТ «Автоливмаш», так як договір купівлі-продажу належним чином завірений - відсутній, також відсутня інформація щодо розподілу часток цілісного майнового комплексу між правонаступниками. Разом з тим, зазначає, що пільгові довідки для призначення пенсій на пільгових умовах колишнім працівникам ВАТ «Автоливмаш» видає саме ВАТ «Автоливмаш», і станом на сьогоднішній день ВАТ «Автоливмаш» зареєстрований як юридична особа та не знятий з обліку як платник страхових внесків.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ВАТ "Автоливмаш" 29.12.1997 року зареєстроване ВК Івано-Франківської міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа та взятий УПФ України в м. Івано-Франківську на облік як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Із наявних у матеріалах справи письмових доказів з'ясовано, що колишнім працівникам відповідача, які повністю та частково відпрацювали відповідний стаж роботи у ВАТ "Автоливмаш" із шкідливими і важкими умовами праці та досягли визначеного віку, призначено та виплачується пенсія на пільгових умовах по списку №1 і №2 відповідно до пунктів "а", "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.9, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27, 28, 29, 30, 31, 32).

У грудні 2012 року і січні-березні 2013 року позивачем по списку №1 виплачено таких пенсій у розмірах 541,02 грн. і 1 931,94 грн. відповідно. По списку №2 у грудні 2012 року і січні-березні 2013 року позивачем виплачено пільгові пенсії та понесені витрати на їх доставку в розмірах 8 240,22 грн. і 28 876,35 грн. відповідно (а.с.7).

Крім того, у зв'язку із зміною пенсійних виплат позивачем здійснено колишнім працівникам відповідача по списку №1 та №2 доплати як збільшення раніше встановленого розміру пільгової пенсії у 2012 та 2013 році в загальному розмірі 35 415,66 грн. (а.с.7).

Проте, ВАТ "Автоливмаш", на час звернення до суду, не відшкодувало позивачу вказані вище витрати. У зв'язку із вказаним за відповідачем рахувалася заборгованість по відшкодуванню понесених позивачем витрат на виплату і доставку за період з 01.12.2012 року по 01.04.2013 року пільгових пенсій за списком №1 і №2 в загальному розмірі 75 005,19 грн. (а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що продажем цілісного майнового комплексу змінено його власника, тобто змінено власника підприємства і як наслідок відповідно до п.6.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року за №21-1, витрати Пенсійному фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, що здобули стаж, який дає право на даний вид пенсії за ВАТ "Автоливмаш" повинні вносити правонаступники, не залежно від того чи пільговий стаж отриманий на акціонерному товаристві пенсіонерами у повному обсязі чи частково. Згідно умов договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 23 липня 2004 року покупці взяли на себе всі зобов'язання ВАТ "Автоливмаш".

Крім того, про дані обставини відповідач систематично повідомляв позивача (а.с.65, 66, 68), однак належних заходів реагування УПФ України в м. Івано-Франківську не вживало та відповідно продовжувало направляти розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах на адресу ВАТ "Автоливмаш".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Таким чином відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відшкодуванню підлягають пенсії, призначені за пунктами "а", "б"-"з" статті 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів справи видно, що позивач на адресу відповідача надсилав розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених згідно п."а", "б" - "з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" супровідними листами за №644/04 від 19.12.2012 року (список №1 та №2 за грудень 2012 року), №189/04 від 19.02.2013 року (список №1 за січень-березень 2013 року), №189/04 від 20.11.2012 року (список №2 за січень 2013 року), №226/04 від 25.02.2013 року (список №2 за лютий 2013 року) (а.с.8, 10, 17, 19, 26).

Однак, в матеріалах справи наявні відомості про те, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.12.2003 року по справі №Б-7/282 введено процедуру санації боржника ВАТ "Автоливмаш" та визначено інвесторів в санації - ДК "Укрекокомресурси" та ТОВ "Куфур" (а.с.51).

Відповідно до змісту описової частини ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 15.12.2005 року по справі №Б-7/282, взяті на себе зобов'язання в процедурі санації інвестори виконали, за рахунок коштів інвесторів погашено заборгованість із заробітної плати в сумі 1 054 971,25 грн., задоволено вимоги третьої та четвертої черг на загальну суму понад 4,8 млн. грн. У виробничій діяльності налагоджено випуск технологічних ліній по утилізації сміття, що дозволило поновити на роботі всіх (понад 300 чоловік) працівників ВАТ "Автоливмаш", які по переводу прийняті на роботу в новостворене підприємство ВК "Автоливмаш". В передбаченому планом санації порядку інвестори ДК "Укрекокомресурси" та ТОВ "Куфур" в процедурі санації уклали договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ "Автоливмаш".

Згідно вимог частини 1 статті 33 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з метою відновлення платоспроможності та задоволення вимог кредиторів боржника план санації може передбачати продаж майна боржника як цілісного майнового комплексу.

Відповідно до Наказу Фонду державного майна України "Про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства" від 29.12.2010 за №1954, цілісний майновий комплекс - об'єкт, сукупність активів якого забезпечує провадження окремої діяльності, що визначає загальнодержавне значення підприємства, на постійній і регулярній основі.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою відновлення платоспроможності боржника, між ВАт "Автоливмаш" та Державною компанією з утилізації відходів як вторинної сировини "Укрекокомресурси" і ТОВ "Куфур" 23 липня 2004 року укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ "Автоливмаш", який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. та зареєстрований в реєстрі за №1751 (а.с.54-56).

Предметом вищевказаного Договору став цілісний майновий комплекс ВАТ "Автоливмаш", який знаходиться в м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 23. Майнові активи та грошові зобов'язання цілісного майнового комплексу передані покупцям згідно акту прийому-передачі від 30.09.2004 року (а.с.59-60).

Відповідно до пункту 1.6 Договору покупці є правонаступниками майнових прав та зобов'язань цілісного майнового комплексу.

Таким чином, Договором передбачено правонаступництво покупців у всіх майнових правах та зобов'язаннях цілісного майнового комплексу ВАТ "Автоливмаш", без обмежень.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що під час продажу майна боржника як цілісного майнового комплексу в установленому порядку відчужуються всі види майна, призначеного для здійснення підприємницької діяльності боржника, у тому числі приміщення, споруди, обладнання, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, права на знаки (позначення), що індивідуалізують боржника, його продукцію, роботи, послуги (фірмове найменування, знаки для товарів і послуг), інші права, які належать боржнику, за винятком прав і обов'язків, які не можуть бути передані іншим особам.

Позивачем зазначено, що після продажу цілісного майнового комплексу на балансі ВАТ "Автоливмаш" будь-які активи відсутні. Дані обставини сторонами не заперечувались.

Відповідно до п.6.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять правонаступники.

Аналогічну позицію підтримано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2015 року у справі між тими ж сторонами №К/800/7475/15.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до переконання про правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, а саме відмови в задоволенні позовних вимог УПФ України в м. Івано-Франківську про стягнення з ВАТ "Автоливмаш" заборгованості по відшкодуванню пільгових пенсій за грудень 2012 року та січень-березень 2013 року в сумі 75 005,19 грн. за їх безпідставністю.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2013 року у справі №809/1034/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 06.10.2015 року.