Справа № 13795/11/2070
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

29 листопада 2011 р. № 2-а- 13795/11/2070

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Старосєльцевої О.В.

за участю

секретаря судового засідання - Чубукіної М.В.

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати дії ОСОБА_1 обласної державної адміністрації неправомірними, зобов'язати ОСОБА_1 обласну державну адміністрацію виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 10 (десять) посадових окладів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Позивач, ОСОБА_2, з 11 січня 1988 року по 09 червня 2011 року перебувала на державній службі, стаж державної служби становить 23 роки, загальний стаж -36 років 4 місяці. 09.06.2011 року позивач була звільнена з посади головного спеціаліста організаційного відділу апарату облдержадміністрації, на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України, невідповідність займаній посаді внаслідок стану здоров'я, та виходом на пенсію. При звільненні ОСОБА_1 облдержадміністрація не нарахувала та не виплатила позивачу грошову допомогу у розмірі 10-ти місячних посадових окладів при виході на пенсію, як державному службовцю, зазначивши, що підставою для звільнення за п. 2 от. 40 КЗпП України не є вихід на пенсію, а тому державному службовцю не виплачується передбачена ст. 37 Закону України "Про державну службу" грошова допомога. На думку позивача вказана відмова є незаконною, не обґрунтованою, безпідставною та порушує її права.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, наступне. Підставою для звільнення працівника згідно з п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України не є вихід такого працівника на пенсію. Отже в такому випадку виплата грошової допомоги, яка передбачена ст.37 Закону України «Про державну службу», не може бути проведена. Натомість при звільненні працівника у звязку з виявленою його невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню роботи (п. 2 ст. 40 КЗпП України), на підставі ст. 44 КЗпП України такому працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не меншому середньомісячному заробітку.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 11 січня 1988 року по 09 червня 2011 року перебувала на державній службі, стаж державної служби становить 23 роки, загальний стаж 36 років 4 місяці.

Розпорядженням голови облдержадміністрації від 09.06.2011 року № 207-к ОСОБА_2 була звільнена з посади головного спеціаліста організаційного відділу апарату облдержадміністрації, на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України через виявлену невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя, що перешкоджає продовженню роботи.

02.09.2011 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації з заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів.

ОСОБА_1 обласної державної адміністрації від 30.09.2011р. №Б-6183/09-16 ОСОБА_2 було відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів, оскільки, правові підстави для виплати зазначеної грошової допомоги відсутні.

Крім того, повідомлено, що згідно з листом Головного управління державної служби від 01.04.2010 № 2458/12-10 обов'язковою умовою для виплати зазначеної грошової допомоги є звільнення працівника з посади державного службовця у зв'язку з виходом на пенсію у разі досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби.

Суд зазначає, що виплата грошової допомоги державним службовцям передбачена ч.13 статті 37 Закону України «Про державну службу», відповідно до якої державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Системно аналізуючи положення Закону України «Про державну службу», суд доходить висновку, що грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів згідно з ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу»може бути виплачена державному службовцю виключно в разі припинення державної служби відповідно до пункту 3 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу»у зв'язку з досягненням граничного віку проходження державної служби та виходом на пенсію за власним бажанням та припинення трудового договору з ініціативи працівника відповідно до статті 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію, у тому числі по інвалідності. Зазначений перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, оскільки за своєю суттю така грошова допомога є винагородою (додатковим платежем), що виплачується роботодавцем державному службовцю за виконання трудової функції з дотриманням визначених ст.3 Закону України «Про державну службу»принципів державної служби, зокрема, сумлінного виконання службових обовязків до моменту досягнення граничного віку перебування на державній службі.

Відповідно до п. 2 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»встановлено, що особам перед пенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

Отже, ст. 37 Закону України «Про державну службу»не встановлено право на отримання 10 посадових окладів державним службовцем, трудові відносини з яким припинені відповідно до п. 2 статті 40 КЗпП України. У зв"язку з припиненням трудових відносин за цією статтею у ОСОБА_2 виникло право на дострокове призначення пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З наявних у справі документів витікає, що у спірних правовідносинах відповідач забезпечив дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, оскільки діяв в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії не обґрунтовані, правомірність яких не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 160, 161, п. 4 ч. 2 ст. 162, ст.ст. 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

2. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

3.У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 05.12.2011 року.

Суддя Старосєльцева О.В.