Справа № 802/2396/15-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 жовтня 2015 р. Справа № 802/2396/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представника позивача: ОСОБА_1В

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_2 до реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що після смерті матері ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0,0875 га, кадастровий номер 0:11:022:0102 за адресою провулок Дзержинського, 23 м. Васильків, Київська область перейшла їй на підставі заповіту від 24 листопада 2014 року. Однак, звернувшись до державного нотаріуса з приводу отримання свідоцтва на право спадщини щодо вказаної земельної ділянки, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивачем виявлено, що 14 квітня 2015 року, тобто після смерті ОСОБА_4, державним реєстратором на підставі заяви уповноваженої особи, яка діяла згідно довіреності номер НАА 407225, прийнято рішення про державну реєстрацію прав на вказану земельну ділянку за ОСОБА_4 та внесено відповідний запис після її смерті.

Оскільки заява про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку подана представником за довіреністю після смерті довірителя, то оскаржуване рішення, на думку позивача, підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час, дату та місце судового засідання вчасно та належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації. Проте, до суду повернулися конверти з відміткою поштового відділення звязку: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до положень частини 11 статті 35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відтак, суд вважає, що ним вжито достатніх заходів для належного повідомлення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору про час і місце розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягають задоволенню з наступних підстав.

Після смерті матері ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0,0875 га, кадастровий номер 0:11:022:0102 за адресою провулок Дзержинського, 23 м. Васильків, Київська область перейшла ОСОБА_2 на підставі заповіту від 24 листопада 2014 року (а.с. 19)

06 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про прийняття спадщини до Васильківської міської державної нотаріальної контори.

24 листопада 2014 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою провулку Дзержинського, 23, м. Васильків, Київська область.

24 листопада 2014 року державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки немає документу, який підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку розташовану по провулку Дзержинського, 23, м. Васильків Київської області (а.с. 17-18).

Так, ОСОБА_4 за своє життя не оформила право власності на вказану земельну ділянку відповідно до чинного законодавства. Однак, ще за життя ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_5 займатися оформленням права власності на земельну ділянку.

Лише у квітня 2015 року ОСОБА_5 віддала ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 квітня 2015 року. Відповідно до якого 14 квітня 2015 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,0875 га, кадастровий номер 0:11:022:0102 за адресою провулок Дзержинського, 23 м. Васильків, Київська область.

14 квітня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі заяви ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності номер НАА 407225 винесено рішення про державну реєстрацію прав на вказану земельну ділянку за ОСОБА_4 та внесено відповідний запис.

Однак, враховуючи, що представництво за довіреністю у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 у ОСОБА_5 припинилось, ОСОБА_2 звернулась до суду із вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію щодо вказаної земельної ділянки, оскільки таке створює перешкоди для оформлення права власності на успадковане майно.

Даючи правову оцінку заявленим позовним вимогам суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (далі - Порядок).

Відповідно до Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 Закону передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав зокрема проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Повноваження державного реєстратора встановлені ч.2 ст.9 Закону, до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації.

Відповідно до п.п. 7-9 вказаного Порядку підставою для реєстрації прав є заява заявника, особа якого посвідчується документом.

Як вказано в п. 10 Порядку, заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита

Відповідно до п. 12 Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 26 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав

Судом встановлено, що про наявність обставин, які перешкоджають державній реєстрації речових прав державному реєстратору не було відомо, оскільки від імені померлої ОСОБА_6 діяла представник за довіреністю. Разом із тим, на момент звернення ОСОБА_5 із заявою про реєстрацію права власності в інтересах ОСОБА_4 довіреність яка була подана державному реєстратору втратила свою чинність.

Тому ОСОБА_5 не була належним заявником, а подана нею заява не є належною підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Такий висновок обґрунтовується наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 244 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Відповідно ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Як зазначалося, з метою належного оформлення права власності на земельну ділянку, для виконання договору в усній формі ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_5 бути її представником та оформила довіреність на останню, яка посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_8 Вінницького міського нотаріального округу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно із свідоцтва про смерть ОСОБА_4 Лаврентіїна померла 10 квітня 2014 року (а.с.15).

Таким чином, у ОСОБА_5 були відсутні повноваження представляти інтереси ОСОБА_4 для здійснення державної реєстрації на підставі довіреності НАА 407225 після смерті довірителя тобто 14 квітня 2015 року.

Враховуючи викладене суд зазначає, що у зв'язку із припиненням представництва за довіреністю ОСОБА_5 та відсутністю підстав для здійснення реєстраційних дій, рішення реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20679159 від 14 квітня 2015 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0875 га, кадастровий номер 0:11:022:0102 за адресою провулок Дзержинського, 23 м. Васильків, Київська область підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірності оскаржуваного № 20679159 від 14 квітня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якою передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративній позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20679159 від 14 квітня 2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 73,08 грн. за рахунок бюджетних асигнувань реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна