Справа № 826/9388/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 вересня 2015 року № 826/9388/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської РД публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, за участю третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської РД публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», позивач) до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, відповідач), за участю третіх осіб - ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, третя особа 1), ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_4, третя особа 2), про:

звільнення з-під арешту нерухомого майна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про обтяження: 5891311, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: , тип об'єкта нерухомого майна: земельна ділянка, опис предмета обтяження: все нерухоме майно, дата та час реєстрації: 04.06.2014р. 09:13:29; орган реєстрації: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві (держ. Реєстратор Середа О.В.), підстава реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер 43511158, видавник: ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, дата видачі 30.05.2014р.;

звільнення з-під арешту нерухомого майна житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про обтяження: 5891330, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 944853224, опис предмета обтяження: все нерухоме майно: індексний номер рішення: 13534086, дата та час реєстрації: 04.06.2014р.; орган реєстрації: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві (держ. Реєстратор Середа О.В.), підстава реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер 43511158, видавник: ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, дата видачі 30.05.2014р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що право власності на зазначені об'єкти ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» набуло ще у лютому 2013 року, проте, відповідач протиправно наклав арешт на зазначене майно за борговими зобов'язаннями третьої особи 1.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, пояснив суду, що арешт накладений відповідачем не на зазначені об'єкти, а на усе майно боржника - ОСОБА_2

Третя особа 1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Третя особа 2 у судове засідання не прибула, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог суду не надала.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (Позичальник) укладений кредитний договір від 19.09.2007р. № 014/1179/74/1507.

В якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором, між ним та позивачем 19.09.2007р. укладений іпотечний договір за умовами якого Позичальником в заставу позивачу переданий житловий будинок та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням Позичальником, покладених на нього зобов'язань за вищевказаним кредитним договором та виникненням заборгованості, позивач вирішив скористатися своїм правом та звернути стягнення на вищевказаний предмет іпотеки банку, відповідно до положень Договору іпотеки та ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 19.02.2013р. власником житлового будинку та земельної ділянки з 14.02.2013р. є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В подальшому, в процесі підготовки до проведення угоди купівлі-продажу вищевказаного майна, позивачу стало відомо, про наявність арешту нерухомого майна, номер запису про обтяження: 5891311, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: ,опис предмета обтяження: все нерухоме майно, дата та час реєстрації: 04.06.2014р. 09:13:29; орган реєстрації: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві на підстава постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43511158, видавник: ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, дата видачі 30.05.2014р.

Зокрема, з наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на виконанні у ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві перебуває судовий наказ №2-н-235/01, виданий 29.05.2014р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 385 369,10 грн.

Старшим державним виконавцем Шеремет Ю.М. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.05.2014р. ВП №43511158, згідно якої на все майно Боржника - ОСОБА_2 накладено арешт.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини 1 статті 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 19.02.2013р., власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з 14.02.2013р. є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В той же час, суд зазначає, що позивач не надав суду договір іпотеки для дослідження його судом. Окрім того, Витяг, який підтверджує право власності ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на зазначене майно, сформований 19.02.2013р., тобто більше двох років тому. Тому судом вирішувалось питання щодо обґрунтованості позовних вимог на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Зокрема, як вбачається з постанови старшого державного виконавця Шеремет Ю.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.05.2014р. ВП №43511158, арешт накладено на все майно Боржника - ОСОБА_2, а не на зазначені об'єкти: житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 з 14.02.2013р., власником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В той же час, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2015р. та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 07.07.2015р. вказані об'єкти значаться як такі, що належать на праві власності ОСОБА_2

Судом у судовому засіданні запропоновано позивачу і третій особі 1 подати докази звернення до реєстраційної служби для вирішення зазначеного питання та вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте, будь-яких доказів суду не надано.

Таким чином, незважаючи на те, що зазначені об'єкти вибули з права власності ОСОБА_2 ще 14.02.2013р., вказані записи з реєстрів не вилучені.

В той же час, зобов'язання щодо вилучення вказаних записів не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

Таким чином, суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права, а отже, позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської РД публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко