Справа № 815/4574/15
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4574/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Одеса

0 год. 55 хв.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

розглянувши порядку письмового провадження за наявними матеріалами справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () про визнання неправомірним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23153424 від 25.07.2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернулась ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () про визнання неправомірним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23153424 від 25.07.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.12.2007 року в забезпечення договорів про надання споживчого кредиту від 03.12.2007 року № НОМЕР_1 та № 0, між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець (ОСОБА_1В.) передала іпотекодержателю (АКІБ «УкрСиббанк») двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 688 614 251 101), яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу. 06.08.2015 року з інформаційної довідки № 41853791 позивачу стало відомо, що власником її квартири у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ». ОСОБА_3 вказаної довідки, відповідні зміни щодо власника нерухомості були внесені 25.07.2015 року до державного реєстру приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, який виконував функції державного реєстратора. У якості підстави виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 03.12.2007 року. На думку позивача, таке рішення відповідачем прийнято з грубим порушенням, а також всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира, яка належить ОСОБА_1 відповідає усім вимогам, які встановлені цим Законом та на неї відповідно, розповсюджується дія мораторію. Позивач на даний час проживає у вказані квартирі разом зі своїм чоловіком, зазначене житло є єдиним житлом позивачка, обидва з подружжя є пенсіонерами та інвалідами (аркуші справи 5-8).

Через канцелярію суду за вхід. № 22362/15 від 09.09.2015 року відповідачем до суду наданого письмові заперечення проти позову, у яких відповідач позов не визнав, вважав його необґрунтованим та просив відмовити у задоволенні позовних вимог мотивуючи тим, що нотаріус відповідно до приписів чинного законодавства має необхідний обсяг повноважень щодо прийняття рішення про реєстрацію права власності за іпотекодержателем, оскільки ці повноваження прямо передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 868. Правовою підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем є іпотечний договір, в якому міститься іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, що за правовою силою прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 868 у пп. 1,.2 п. 46 встановлено додаткові вимоги для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, серед яких, зокрема: надання письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця з вимогою про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання такої вимоги, письмового документу про завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця письмової вимоги разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі. Додаткові вимоги, які висуваються до державного реєстратора щодо реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, є остаточними, оскільки вищевказаним підзаконним нормативно-правовим актом встановлено вичерпний перелік таких вимог. Жодних інших вимог для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки до державного реєстратора не висувається. На виконання вимог Порядку № 868, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» через уповноважену особу надало копію письмової вимоги № 735342/ЛЗ від 28.02.2014 року та копію повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до змісту якого, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» повідомило про необхідність виконання порушеного кредитного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередило про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. ОСОБА_4 вимога отримана позивачем 09.04.2014 року особисто. Тобто позивач була обізнана про звернення стягнення на предмет іпотеки. Стосовно розповсюдження на вказані правовідносини дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення вимог кредиторів в іноземній валюті», відповідач зазначає, що мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку» встановлено щодо відчуження такого майна без згоди власника. На думку відповідача, відповідне застереження в іпотечному договорі прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, оскільки іпотечним договором укладеним з позивачем передбачено відповідне застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, звернення стягнення було здійснено на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відчуження вказаного майно вважається таким, що здійснено за згодою власника, а отже положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не можуть бути застосовані (аркуші справи 47-50).

В судове засідання прибув представник позивача та представник третьої особи.

Представник відповідача у судове засідання не зявився. Відповідач належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, про причини неприбуття суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вказаного, в судовому засіданні було поставлено на обговорення питання щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження.

Представники позивача та третьої особи зазначили про відсутність необхідності заслухати в судовому засіданні свідка чи експерта та про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

З урахуванням вказаних обставин, у відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.12.2007 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав позичальнику, а позичальник прийняв кредитні кошти у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 2 606 грн. 37 коп. (аркуші справи 24-27).

ОСОБА_3 умов вказаного договору, позичальник в тому числі зобовязувався належним чином використовувати та повернути банку кредит (кредитні кошти) та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених у договорі.

У забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором було укладено іпотечний договір від 03.12.2007 року, за умовами якого, іпотекодавець (ОСОБА_1В.) передала іпотекодержателю (АКІБ «УкрСиббанк») наступне нерухоме майно (предмет іпотеки): двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03.12.2007 року за реєстровим номер 900 (аркуші справи 20-22).

ОСОБА_3 з Державного реєстру правочинів, на підставі вказаного до зазначеного реєстру було внесено запис про реєстрацію правочину за № 2538544.

12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (фактор) укладено договір факторингу № 1 за яким клієнт передав у власність фактору, а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (аркуші справи 86-88).

У звязку з укладенням вказаного договору факторингу, як свідчать матеріали справи, 12.12.2011 року, між ПАТ «УкрСиббанк» (цедент) та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги за яким цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку № 1 до цього договору (аркуші справи 89-90).

Тобто, за вказаним договором сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року, укладеного між сторонами, одночасно відступають права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором

ОСОБА_3 додатків № 1 до договорів факторингу та відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.20144 року, боржником за вказаними вище договори в тому числі є ОСОБА_1 (аркуші справи 84, 85).

На підставі зазначених обставин, у звязку із здійсненням на підставі договору про відступлення прав - відступлення новому іпотекодержателю всіх прав первісного іпотекодержателя за іпотечними договорами, та у звязку із зміною сторони у іпотечних договорах, іпотекодержателем за іпотечними договорами стало Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

З урахуванням зазначеного, кредитором позивача та іпотекодержателем за іпотечним договором від 03.12.2007 року нерухомого майна: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Так, розділом 4 договору іпотеки врегульовано питання звернення стягнення, яким передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Окремо, вказаним розділом договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

Наведені положення іпотечного договору цілком узгоджуються зі змістом ч.ч. 1 - 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», згідно із якими сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами реєстраційної справи щодо обєкту нерухомого майна: двокімнатна квартира , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що 25.07.2015 року до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса ОСОБА_2 Київського міського нотаріального округу, м. Київ надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер 12514998, яку подано ОСОБА_6 на підставі довіреності, для проведення державної реєстрації права власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на квартиру, що розташована: АДРЕСА_2 (аркуш справи 53).

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем прийнято рішення № 23153424 від 25.07.2015 року, яким у відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року вирішено провести державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на квартиру, що розташована: АДРЕСА_2 з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна (аркуш справи 55).

На думку позивача вказане рішення є незаконним, оскільки прийнято з порушенням встановленого п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2015 року порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідач у своїх запереченнях проти позову зазначив, що ним були перевірені документи, надані ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» для проведення державної реєстрації права власності за вказаною особою на предмет іпотеки: двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено відсутність умов, які б перешкоджали здійсненню державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за іпотекодержателем ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Суд з доводами відповідача не погоджується та вважає їх помилковими, виходячи з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються цим законом.

ОСОБА_4 визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

ОСОБА_3 приписів ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами 1, 2 статті 3 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частина 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

ОСОБА_3 ч. 9 ст. 15 зазначеного Закону, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року (надалі Порядок № 868).

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Таким чином, законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Суд наголошує, що повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно - не мало місця.

Крім того, як свідчать матеріали справи підставами для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23153424 від 25.07.2015 року стала заява ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та документи, подані у підтвердження виникнення у вказаної особи права власності на обєкт нерухомого майна.

Як встановлено у ході судового розгляду справи, державна реєстрація права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відбулась на підставі договору іпотеки від 03.12.2007 року, укладено з ОСОБА_1, права вимоги за яким згідно договору факторингу № 1 та договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011 року належить ТОВ «КЕЙ-КРОЛЕКТ».

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 зазначеного Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, суд зазначає, що згідно п. 46 вказаного Порядку № 868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як зазначив відповідач у своїх запереченнях, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» через уповноважену особу для здійснення державної реєстрації права власності було подано в тому числі копію письмової вимоги (вих.№ 735342/ЛЗ від 28.02.2014 року) та копію повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до змісту якого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» повідомило про необхідність виконання порушеного кредитного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередило про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. ОСОБА_4 вимогу, згідно наданих приватному нотаріусу письмових доказів, позивач отримала 09.04.2014 року особисто.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2013 року між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКИТ» (замовник) та ТОВ «УКРБОРГ» (виконавець) укладено договір про надання послуг № 6-к, за яким на підставі цього договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання за винагороду надавати замовнику послуги, а саме здійснювати дії, спрямовані на сприяння погашенню наявної заборгованості боржників перед замовником, в тому числі здійснювати супроводження процедури, що передбачає надання боржнику можливості погашення заборгованості в тому числі й шляхом добровільної реалізації майна, в сумі, не меншій ніж вартість майна, переданого в заставу замовнику, що визначена у висновку СОД; супроводження процедури примусового стягнення заборгованості боржника в рамках судового та виконавчого провадження, тощо (аркуші справи 62-63).

28.02.2014 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» оформлено повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки вих. № 735342/ЛЗ, яким третя особа повідомляла про обовязок позивача в порядку ст.ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» протягом тридцятиденного строку з дня отримання даного листа виконати основне зобовязання, а також повідомити, про свій намір у разі його наявності, купити предмет іпотеки і набути переважне право на його придбання (аркуш справи 61).

ОСОБА_4 повідомленням також було розяснено, що відсутність повідомлення про намір придбати предмет іпотеки або ухилення з будь-яких причин від укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом пяти днів з дня згоди та закінчення вказаного тридцятиденного строку призведе до втрати позивачем права на придбання предмета іпотеки. І як наслідок, у разі невиконання даної вимоги, іпотекодержателем буде застосовано звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності (ст. 37 Закону України «Про іпотеку») або продаж від імені ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку ст. 38 зазначеного закону за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки.

Як зазначає відповідач в своїх запереченнях, позивач вказане повідомлення отримала 09.04.2014 року особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (аркуш справи 60).

ОСОБА_4 обставини також підтверджує третя особа.

Проте, суд критично ставиться до вказаних доводів відповідача та третьої особи, оскільки, як вбачається з адміністративного позову ОСОБА_1 зазначила, що їй ніколи не надходило та вона не отримувала жодних повідомлень та/чи письмових вимог від іпотекодержателя.

Також, судом враховано й ту обставину, що згідно наданого відповідачем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення у підтвердження отримання позивачем повідомлення ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Адреса, за якою було надіслано зазначене повідомлення вказана: 67121, Одеська область, Великомихайлівський район, село Новоборисівка, вул. Леніна, в той час, як згідно матеріалів справи зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1.

Крім вказаного, судом взято до уваги посилання позивача на приписи закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», яким передбачено, що протягом дії цього Закону не можу бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та / або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязання громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Оскільки, як встановлено судом, квартира позивача, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідає усім вищезгаданим вимогам, встановленим Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто на неї розповсюджується дія вказаного мораторію.

Також, судом взято до уваги доводи позивача про те, що зазначена квартира є єдиним житлом позивача та її чоловіка, які є пенсіонерами та інвалідами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вважаючи оскаржуване рішення незаконним позивач звернулась до Міністерства юстиції України із скаргою № Л-17038 від 19.08.2015 року.

Листом № Л-17038/13.1 від 18.09.2015 року, Міністерство юстиції України за результатами розгляду скарги позивача повідомило, що за результатами перевірки було встановлено здійснення приватним нотаріусом ОСОБА_2 державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» всупереч вимогам ч. 5 ст. 3, ч. 9 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (аркуші справи 169-171).

Також, суд зауважує, що згідно оскаржуваного рішення, відповідач під час його прийняття керувався приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року, про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З урахуванням встановлених обставин, дослідивши усі наявні в матеріалах справи письмові докази, на підставі наведених вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя було протиправним у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Відтак, на переконання суду, вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є обґрунтованою і підлягає задоволенню в повному обсязі.

ОСОБА_3 з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до абз. 1, 5 п. 42 Порядку введення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () про визнання неправомірним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23153424 від 25.07.2015 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо понесених позивачем судових витрат, то відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України такі присуджуються йому з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () про визнання неправомірним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23153424 від 25.07.2015 року - задовольнити повністю.

Рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23153424 від 25.07.2015 року визнати неправомірним та скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України (ГУ ДКС України в Одеській області, ) на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_2) витрати зі сплати судового збору у розмірі 74 (сімдесят чотири) грн. 00 коп., сплаченого згідно квитанції 0.0.420012147.1 ПАТ КБ «Приватбанк» від 11.08.2015 року.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан