Справа № 826/15362/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2015 р. м. Київ К/800/21964/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Полішка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 року

у справі № 826/15362/14

за позовомДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
простягнення заборгованості у розмірі 7 382 361,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - позивач, ДПІ) звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «ВКФ «Моноліт») про стягнення заборгованості у розмірі 7 382 361,49 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2015 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 року апеляційну скаргу ТОВ «ВКФ «Моноліт» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В запереченнях на касаційну скаргу ДПІ, посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, просить касаційну скаргу ТОВ «ВКФ «Моноліт» залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заборгованість ТОВ «ВКФ «Моноліт» виникла на підставі авансових внесків з податку на прибуток в сумі 4 270,81 грн. за самостійно визначеними зобов'язаннями (податкові декларації від 22.04.2013 року, від 28.01.2013 року) та податкових повідомлень-рішень від 28.11.2011 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 3 170 876,00 грн. та за штрафними санкціями 1,00 грн., від 23.03.2012 року № , яким ТОВ «ВКФ «Моноліт» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 2 804 586,00 грн., штрафними санкціями 1 402 293,00 грн., а також на підставі податкових декларацій за лютий - липень 2014 року та нарахованої контролюючим органом пені в сумі 149,66 грн.

Колегія суду не може погодитись з такими висновками судів, вважаючи їх передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає податкове зобов'язання як суму коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 87.9 статті 87 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог пункту 59.1 статті 59 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин), у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання в установлені строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВКФ «Моноліт» виставлено податкову вимогу від 22.04.2013 року № 771-19, яка складається з грошових зобов'язань, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями від 07.03.2013 року № , від 15.06.2014 року № , № та пені, які скасовано в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2013 року у справі № 2а-4542/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.06.2014 року про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 28.11.2011 року № в задоволенні позову відмовлено.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.09.2012 року у справі № 2а-9771/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.04.2014 року про скасування податкового повідомлення-рішення в задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до вимог статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відтак, суду для правильного вирішення справи слід встановити, чи зменшувався податковий борг відповідача саме з дати скасування податкових повідомлень-рішень від 07.03.2013 року № , від 15.06.2014 року № , № до дати узгодження податкових повідомлень-рішень від 28.11.2011 року № , від 23.03.2012 року № , чи переривався податковий борг позивача за спірною податковою вимогою, чи зараховувались відповідачем сплачені ТОВ «ВКФ «Моноліт» в період з 18.04.2014 року по 26.03.2015 року, суми в рахунок погашення податкового боргу, встановити наявну суму податкового боргу на момент звернення контролюючого органу до суду та на підставі встановлених обставин, з урахуванням норм чинного законодавства, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Викладене свідчить про порушення судами вимог статті 159 КАС України, якою передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з частини 2 статті 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі статті 227 КАС України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного, касаційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
Ю.І. Цвіркун