Справа № 807/781/15
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 р. Справа № 876/8716/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року у адміністративній справі №807/781/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 24.04.2015 року та податкового повідомлення-рішення № від 24.04.2015 року а також стягнути з ДПІ в Іршавському районі у Закарпатській області судового збору у сумі 4872 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24 квітня 2015р. № та №. У задоволенні позовної заяви в частині решти позовних вимог відмовлено. Присуджено з Державного (місцевого) бюджету України (м. Ужгорода) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4872 грн., що сплачений відповідно до платіжного доручення за №250 від 28 квітня 2015 року через Закарпатське відділення №5 ПАТ «ВіЕс Банк».

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми ст.ст. 198,199 Податкового кодексу України та вважає, що статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не впливає із суті відносин. Таким чином, до податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, можна включати суми ПДВ нараховані (сплачені) у зв'язку з придбанням основних засобів, за умови взяття на облік такого майна в якості основних засобів, використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності, наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліках. Крім того, вважає, що відповідно до статті 325 ЦК України право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - суб'єкту господарювання, що не дає можливості вважати майно, яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними засобами суб'єкта господарювання - фізичної особи. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Позивач повідомлявся про судове засіданні відповідно до ст. 38 КАС України, шляхом надіслання тексту повістки електронною поштою. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 09 квітня 2015 року Державною податковою інспекцією в Іршавському районі головного управління Міндоходів у Закарпатській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, за результатами якої, складено Акт перевірки №49/1700/НОМЕР_2 від 09 квітня 2015 року.

Відповідно до результатів перевірки, викладених у зазначеному акті, позивач порушив п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України, у зв'язку з чим податковим повідомленням-рішенням № від 24.04.2015 року зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 793300,00 грн. та податковим повідомленням-рішенням № від 24.04.2015 року зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 131 558 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 65779,00 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач як фізична особа-підприємець має право сформувати податковий кредит відповідного звітного періоду на підставі сум податку на додану вартість сплачених ним при придбанні вантажних автотранспортних засобів, паливно-мастильних матеріалів та запасних частин за умови належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, а також використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 325 частини 1 ЦК України суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Відповідно до пункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, в тому числі автоматичне бюджетне відшкодування в порядку та за критеріям, визначеним у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до абз. «а» п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п.198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст. 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 ПК п.14.1 ст. 14 України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Судом встановлено, що 24 липня 2014 року між ТОВ «ВФС Україна» (Лізенгодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Лізенгоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу №UKR73-071F.

Як вбачається з акту передачі, згідно договору фінансового лізингу №UKR73-071F від 24 липня 2014 року, позивачем здійснено викуп обладнання, а саме три одиниці сідельних тягачів Volvo FH, що підтверджується податковими накладними.

09 липня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шмітц Каргобул України» (Продавець) був укладений договір №2014/025/07/09 купівлі-продажу товару в кредит з відстроченням платежу, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує 3 (три) трьохвісні сідельні тентові бортові напівпричепи Schmitz Cargobull, тип SCB*S3T, модель SPR 24/L -13.62 E B, виробництва компанії «Schmitz Cargobull».

Згідно податкової накладної №1487 від 16.09.2014 року позивач придбав 3 трьохвісні сідельні тентовані бортові напівпричепи «Schmitz Cargobull».

Таким чином позивачем придбано основні засоби (сідельні тягачі та напівпричепи до них) згідно: ВМД №3590 від 27.11.2013 року, опис товару напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller, фактурна вартість - 249046,69 грн., сума ПДВ - 50459,03 грн. Відправник імпортованого товару - Schwarzmuller Jarmugyarto es Kereskedlmi Kft. Адреса відправника -2330 Dunaharaszti, Jedlik Anyos ut.43-. Угорщина; ВМД №3591 від 27.11.2013 року, опис товару напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller, фактурна вартість - 249046,69 грн., сума ПДВ - 50459,03 грн. Відправник імпортованого товару - Schwarzmuller Jarmugyarto es Kereskedlmi Kft. Адреса відправника - 2330 Dunaharaszti, Jedlik Anyos ut.43-. Угорщина; податкової накладної №10 від 08.11.2013 року, загальна сума придбання становить 2000793,90 грн., в тому числі ПДВ 333465,65 грн., номенклатура (2 сідельні тягачі Volvo FН 4x2. Постачальник ТзОВ «ВФС Україна» (ІПН 72); податкової накладної №35 від 18.11.2013 року, загальна сума придбання становить 1011889,35 грн., в тому числі ПДВ 168648,23 грн., номенклатура (1 сідельний тягач Volvo FН 4x2. Постачальник ТзОВ «ВФС Україна» (ІПН 72); всього придбано транспортних засобів протягом листопада 2013 року на загальну суму 3510776,63 грн., в тому числі ПДВ 603031,94 грн.

Придбання вищевказаних транспортних засобів, не заперечується сторонами та підтверджується платіжними дорученнями.

Транспортні засоби були зареєстровані органами ДАІ УМВС України в Закарпатській області, що стверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до яких власником транспортних засобів є ОСОБА_2.

Документами, що підтверджують використання вищезазначених транспортних засобів у господарській діяльності є товарно-транспортні накладні CMR, подорожні листи, договір фінансового лізингу, договір купівлі продажу, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, акти прийому-передачі, податкова накладна, видаткова накладна; уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Позивачем заявлено до відшкодування податок на додану вартість частково - 286 027,00 грн., а саме за грудень 2013 року сумі 212 993,00 грн. ( уточнюючий розрахунок №); за січень 2014 року в сумі 68 326,00 грн. (уточнюючий розрахунок НОМЕР_3); за лютий 2014 року в сумі 4708, 00 грн. (уточнюючий розрахунок №).

Відповідач, приймаючи рішення про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, виходив з того, що придбані позивачем транспортні засоби зареєстровані на фізичну особу, тому, враховуючи вимоги статті 325 ЦК України, ПДВ за придбані основні засоби не може бути включений до складу податкового кредиту.

Проте з такими висновками відповідача погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

З акту перевірки вбачається та не заперечується сторонами, що основним видом діяльності ОСОБА_2 є вантажний автомобільний транспорт.

Згідно пп.14.1.139 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України термін «особа» для цілей розділу V цього Кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 є фізичною особою, яка здійснює діяльність віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні ст.ст. 14 та 180 ПК України, зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати ПДВ, включення сум до податкового кредиту з ПДВ та визначення бюджетного відшкодування, у зв'язку з чим при придбанні транспортних засобів з метою використання їх у власній господарській діяльності у повній відповідності до вказаних норм податкового законодавства отримав право на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

Відповідно до Конституції України та ЦК України закріплено право приватної власності (статті 41 та 325 відповідно).

Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи (ст. 325 ЦК України).

Таким чином, суб'єктом права власності законодавством визнається фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичної особи, і, водночас, не відокремлюється такий суб'єкт права власності як фізична особа - підприємець.

Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкт права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч.2 ст.128 ГК України та ч.1 ст. 52 ЦК України), отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Таким чином, майно має реєструватися за фізичною особою.

В силу норм ч.1 ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками податку на додану вартість, при придбанні транспортних засобів, інших основних фондів та товарів є, як і для платників податку на додану вартість - юридичних осіб, подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявність належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином, для формування податкового кредиту фізичними особами - суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками ПДВ, при придбанні транспортних засобів, інших основних фондів та товарів, як і для платників ПДВ - юридичних осіб, необхідним є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач як фізична особа-підприємець має право сформувати податковий кредит відповідного звітного періоду на підставі сум податку на додану вартість сплачених ним при придбанні вантажних автотранспортних засобів, паливно-мастильних матеріалів та запасних частин за умови належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, а також використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності.

Доводи апелянта щодо змісту статті 325 ЦК України та про те, що Цивільним кодексом України не визначено такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець, а тому транспортні засоби не можуть бути у приватній власності фізичної особи підприємця є безпідставними, оскільки визначальною ознакою віднесення понесених витрат до складу таких є їх безпосереднє використання у господарській діяльності, а саме у підготовці, організації, веденні виробництва, продажу продукції (робіт, послуг) та охороні праці.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскаржені податкові повідомлення-рішення від 24 квітня 2015 року № та НОМЕР_1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року у адміністративній справі №807/781/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

ОСОБА_3

Повний текст ухвали складено 27.09.2015р.