Справа № 803/1250/15-а
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Справа № 803/1250/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведена позапланова виїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_4 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, про що складено акт від 05.11.2014 року № 8729/17.3/НОМЕР_2.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем пункту 120.1 статті 120, пункту 300.1 статті 300, пункту 297.2 статті 297 Податкового кодексу України (ПК України), в результаті чого занижено сплату єдиного податку за 2013 рік на суму 48500,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Луцькою ОДПІ 19.11.2014 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з єдиного податку на 60965,00 грн., в т. ч. за основним платежем 48500,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 12465,00 грн.

Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням з тих підстав, що відповідач помилково відніс позивача до третьої групи платників єдиного податку та неправомірно донарахував суму єдиного податку, оскільки позивач є платником єдиного податку другої групи.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 25.06.2015 року (а. с. 30) представник відповідача адміністративний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивачем у 2013 році було отримано виручку від здійснення підприємницької діяльності в сумі 970000,00 грн., однак не задекларовано суму податку за ставкою 5%, відтак, позивачу як платнику єдиного податку третьої групи правомірно визначено грошові зобовязання згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, а доводи позивача про те, що він є платником єдиного податку другої групи спростовуються тим, що він подав звітність у порядку, встановленому для платників єдиного податку третьої групи.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та просять у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ проведена позапланова виїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_4 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, про що складено акт від 05.11.2014 року № 8729/17.3/НОМЕР_2 (а. с. 5-20), який був надісланий позивачу поштовим звязком.

Як слідує із акту перевірки від 05.11.2014 року № 8729/17.3/НОМЕР_2, позивач у 2013 році був платником єдиного податку третьої групи та у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2013 рік відобразив виручку від здійснення підприємницької діяльності в сумі 970000,00 грн., однак не задекларував суму податку за ставкою 5%. Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем пункту 120.1 статті 120, пункту 300.1 статті 300, пункту 297.2 статті 297 ПК України, в результаті чого занижено сплату єдиного податку за 2013 рік на суму 48500,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Луцькою ОДПІ 19.11.2014 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з єдиного податку на 60965,00 грн., в т. ч. за основним платежем 48500,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 12465,00 грн. (а. с. 21).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі податкового повідомлення-рішення, з огляду на таке.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку у 2013 році були врегульовані главою 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV «Спеціальні податкові режими» ПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності» від 04.11.2011 року № 4014-VІ).

Так, згідно із пунктом 291.4 статті 291 ПК України (тут і надалі в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності» від 04.11.2011 року № 4014-VІ) суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 150000 гривень; друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої або п'ятої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для таких груп; 3) третя група - фізичні особи - підприємці, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 20 осіб; обсяг доходу не перевищує 3000000 гривень.

Відповідно до пункту 293.2 статті 293 цього ж Кодексу фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах від 1 до 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 293.3.1 пункту 293.3 статті 293 ПК України передбачено, що відсоткова ставка єдиного податку встановлюється у розмірі для третьої і четвертої груп платників єдиного податку: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Згідно із пунктом 294.1 статті 294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої та другої груп є календарний рік. Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої - шостої груп є календарний квартал.

Відповідно до пунктів 295.1, 295.3 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Платники єдиного податку третьої - шостої груп сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Пунктом 300.1 статті 300 ПК України передбачено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

З цього слідує, що ПК України передбачено поділ суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, на групи платників єдиного податку, при цьому, існує відмінність між платниками єдиного податку другої та третьої груп щодо ставок єдиного податку (для платників другої групи вона є фіксованою у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, для платників третьої групи вона є відсотковою у розмірі 3 відсотки доходу у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом або у розмірі 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку), порядку сплати єдиного податку (платники єдиного податку другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця, платники єдиного податку третьої - протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал) та податкового (звітного) періоду (податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку другої груп є календарний рік, для платників єдиного податку третьої - календарний квартал).

Публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу податкового повідомлення-рішення, яке винесене відповідачем виходячи з того, що протягом 2013 року позивач був платником єдиного податку третьої групи.

При вирішенні питання про те, до якої групи платників єдиного податку відносився позивач у 2013 році, суд виходить з такого.

Згідно із пунктами 299.1 - 299.3 статті 299 ПК України свідоцтво платника єдиного податку видається суб'єкту господарювання, який подав до контролюючого органу заяву щодо обрання або переходу на спрощену систему оподаткування. Бланк свідоцтва платника єдиного податку є документом суворого обліку. Облік бланків свідоцтв платників єдиного податку здійснюється контролюючими органами. Свідоцтво платника єдиного податку видається безстроково виключно суб'єкту господарювання або уповноваженій ним особі та не може передаватися для провадження господарської діяльності іншим особам.

Пунктами 299.10, 299.11 ПК України передбачено, що форма свідоцтва платника єдиного податку та порядок видачі свідоцтва встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Встановлена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, форма свідоцтва є обов'язковою до застосування на всій території України. У свідоцтві платника єдиного податку зазначаються такі відомості: 1) найменування суб'єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); 2) дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця відповідно до закону; 3) податкова адреса суб'єкта господарювання; 4) місце провадження господарської діяльності; 5) обрані фізичною особою - підприємцем першої та другої груп види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010; 6) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування; 7) ставка єдиного податку та група платника податку; 8) дата виписки свідоцтва.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку видачі свідоцтва платника єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 року № 1675 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2011 року за № 1536/20274), форма свідоцтва платника єдиного податку (далі - Свідоцтво) є обов'язковою до застосування на всій території України. У Свідоцтві зазначаються такі відомості: найменування суб'єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця відповідно до закону; податкова адреса суб'єкта господарювання; місце провадження господарської діяльності; обрані фізичною особою - підприємцем види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2005, у разі здійснення виробництва - також види товару (продукції), що нею виробляються; дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування; ставка єдиного податку; дата виписки Свідоцтва. Бланк Свідоцтва є документом суворого обліку. Облік бланків свідоцтв здійснюється органами державної податкової служби. Свідоцтво видається безстроково виключно суб'єкту господарювання або уповноваженій ним особі та не може передаватися для провадження господарської діяльності іншим особам. Платникам єдиного податку першої і другої груп, які провадять кілька видів господарської діяльності, на які встановлено різні ставки єдиного податку, видається одне Свідоцтво.

Таким чином, документом, який підтверджує правовий статус платника єдиного податку певної групи є свідоцтво платника єдиного податку.

Судом встановлено, що 14.09.2012 Луцькою ОДПІ було видано фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 свідоцтво платника єдиного податку серії Б № 501129, у якому в графі 5 «Ставка єдиного податку» зазначено «20 % група 2», а також вказано вид господарської діяльності «40.42 оптова торгівля одягом і взуттям», що підтверджується копіями свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 501129 (а. с. 22) та корінця свідоцтва серії Б № 501129 (а. с. 64).

Крім того, з витягу з Реєстру платників єдиного податку від 01.03.2014 року № 751 слідує, що позивач ОСОБА_4 з 01.10.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку другої групи за ставкою 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати (а. с. 23).

Таким чином, суд приходить до висновку, що починаючи з 01.10.2012 року та протягом 2013 року фізична особа підприємець ОСОБА_4 перебував на спрощеній системі оподаткування, був платником єдиного податку другої групи за ставкою 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати, що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 501129, витягом з Реєстру платників єдиного податку від 01.03.2014 року № 751.

Суд не бере до уваги доводи представників відповідача про те, що позивач протягом вказаного періоду був платником єдиного податку третьої групи з огляду на поданням ним щоквартально податкової звітності, оскільки подача позивачем протягом 2013 року податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи підприємця щоквартально (а. с. 65-72) не надає йому статусу платника єдиного податку третьої групи. Крім того, у вказаних податкових деклараціях позивач ніколи не заповнював розділ IV «Показники господарської діяльності для платників єдиного податку ІІІ групи» вказаних декларацій, а у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2013 рік задекларував дохід в сумі 970000,00 грн. та відомості про щомісячні авансові внески у розділі ІІІ «Показники господарської діяльності для платників єдиного податку ІІ групи» (а. с. 32-33).

Суд також враховує, що протягом березня жовтня 2013 року позивач щомісячно сплачував єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску, що підтверджується зворотнім боком облікової картки платника податку (а. с. 95), тобто, сплачував єдиний податок у порядку та строки, які визначені для платників єдиного податку другої групи згідно із пунктом 295.1 статті 295 ПК.

Крім того, суд також враховує, що Луцькою ОДПІ була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_4 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, з питань державної митної справи за окремою митною декларацією № 205020101/2014/000437 від 04.04.2014 року, про що складено акт від 02.07.2015 року № 2793/17-01/НОМЕР_2, у розділі 1 якого вказано, що позивач у 2013 році був платником єдиного податку другої групи (а. с. 80-92).

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено ту обставину, що позивач протягом 2013 року був платником єдиного податку третьої групи та зобовязаний був сплатити єдиний податок за ставкою 5 відсотків доходу, а матеріалами справи підтверджено, що протягом вказаного періоду позивач був платником єдиного податку другої групи та повинен був сплачувати єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску щомісячно у фіксованому розмірі (20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати). Відтак, висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства, що призвело до заниження позивачем сплати єдиного податку за 2013 рік на суму 48500,00 грн., є безпідставними.

З наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 19.11.2014 року № НОМЕР_1.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015 року, частину першу статті 94 КАС України було викладено у такій редакції: якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що даний позов було подано до суду 08.06.2015 року, тому при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд застосовує частину першу статті 94 КАС України в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII.

Відтак, на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1827,00 грн., сплачений квитанцією № 15 від 08.06.2015 року (а. с. 2).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 19 листопада 2014 року № НОМЕР_1.

Присудити з Державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1827 гривень 00 копійок (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 05 жовтня 2015 року