Справа № 813/6403/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 р. Справа № 876/12597/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості, Львівського центру професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА :

Львівський міський центр зайнятості та Львівський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості 15.08.2013року звернулися до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просять стягнути з ОСОБА_1 кошти у загальній сумі 8 158 ,47 грн., посилаючись на те, що відповідач в порушення вимог Закону України "Про зайнятість населення " та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття " не мала правових підстав отримувати статус безробітної , матеріальну допомогу по безробіттю та послуги центру зайнятості, оскільки зареєстрована як фізична особа-підприємець. В результаті вказаного порушення відповідач безпідставно одержала від центру зайнятості матеріальне забезпечення на випадок безробіття в сумі 7 910,06 грн., а від Львівського центру професійно-технічної освіти Державної служби суму витрат на професійне навчання у розмірі 248,41 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. У зв'язку із викладеним вище, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості суму виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 7 910 грн. 06 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського центру професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості суму вартості навчання у розмірі 248 грн. 41 коп.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що оскільки остання не подавала заяву про перереєстрацію, а тому вважає, що не здійснювала підприємницьку діяльність.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що аналіз викладеного дає підстави стверджувати про недобросовісність отримання відповідачем послуг центру зайнятості , пов'язаних з отриманням матеріального забезпечення на випадок безробіття та з оплатою вартості навчання , внаслідок чого відповідні суми витрат позивачів підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1

Такі висновки суду першої інстанції , на думку колегії суддів , відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 зверталася до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, в якій, зокрема, зазначила, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності та не займається трудовою діяльністю. Наказом Львівського міського центру зайнятості від 03.06. 2011 року №НТ110603 відповідачу надано статус безробітної та призначено відповідну допомогу по безробіттю.

Перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, ОСОБА_1 отримувала матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 01.09.2011 року по 27.05.2012 року у сумі 4 781,81 грн. та соціальні послуги, вартість яких становить 3 376,66 грн.

Львівським міським центром зайнятості ОСОБА_1 була направлена на громадські роботи у Львівську обласну організацію Товариства Червоного Хреста Франківського району, згідно договору від 16.06.2011 року №00197 з 21.06.2011 року (наказ №12цз від 21.06.2011 року) по 29.07.2011 року (наказ №19цз від 29.07.2011 року) та договору від 02.08.2011 року №00263 з 04.08.2011 року (наказ №21цз від 04.08.2011 року) по 31.08.2011 року (наказ №24цз від 31.08.2011 року). Громадські роботи організовувалися Львівським міським центром зайнятості за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (надалі-Фонд).

Сума коштів Фонду, витрачених на громадські роботи у Львівській обласній організації Товариства Червоного Хреста Франківського району за період з 21.06.2011 року по 29.07.2011 року та з 04.08.2011 року по 31.08.2011 року, становить у розмірі 3 128,25 грн.

Окрім того , судом також встановлено , що Львівським міським центром зайнятості відповідача було направлено на підвищення кваліфікації, курси цільового призначення у Львівський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості за професією, спеціальністю, навчальною програмою "Оброблення даних. Технології комп'ютерної обробки інформації " (строк навчання з 27.06.2012 року по 11.07.2012 року) з метою сприяння подальшому працевлаштуванню, відповідно до договору від 20.06.2012 року №00004, який був укладений між Львівським міським центром зайнятості та відповідачем.

Так, професійне навчання ОСОБА_1 за професією "Оброблення даних. Технології комп'ютерної обробки інформації" у Львівському центрі професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості проводилося за рахунок коштів останнього, у відповідності до договору від 20.06.2012 року №1300/223. Згідно листа Львівського центру професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості від 23.05.2013 року №151/05-06, сума витрат на професійне навчання за період з 27.06.2012 року по 11.07.2012 року становить 248,41 грн.

У відповідності до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, Львівським міським центром зайнятості щодо ОСОБА_1 було проведено розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, в результаті якого встановлено, що відповідач на момент реєстрації у центрі зайнятості була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 02.04.2003 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (акт розслідування страхових випадків №13 від 04.06.2013 року).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що з 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року №1533-III, який визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону, законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 1 березня 1991 року №803-XII "Про зайнятість населення" (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить дохід у грошовій або іншій формі.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року №803-XII, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що громадяни, що звернулися до державної служби зайнятості як особи, що шукають роботу, мають право на безплатну професійну підготовку, орієнтацію, консультацію, перепідготовку, одержання відповідної інформації з метою вибору діяльності, професії, місця роботи, режиму праці.

Частино 2 статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" є професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20.11.2000 року №307 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за №915/5136, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно ст.46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

У зв'язку із виявленням факту подання ОСОБА_1 недостовірних даних під час реєстрації її у центрі зайнятості, вбачається, що відповідач безпідставно набула статус безробітної та отримала допомогу по безробіттю за період з 01.09.2011 року по 27.05.2011 року у сумі 4 781,81 грн. та соціальні послуги, вартість яких становить 3 376,66 грн.

Як передбачено частинами 2, 4 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Незастраховані особи, яким виплачується забезпечення та надаються соціальні послуги за цим Законом, виконують обов'язки та несуть відповідальність, так як і застраховані особи.

Частиною 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як підтверджується матеріалами справи, на адресу відповідача Львівським міським центром зайнятості було надіслано претензію від 05.06.2013 року №13/3395 про відшкодування коштів у сумі 8 158,47 грн.

Аналіз викладеного дає підстави стверджувати про недобросовісність отримання відповідачем послуг центру зайнятості, пов'язаних з отриманням матеріального забезпечення на випадок безробіття та з оплатою вартості навчання, внаслідок чого відповідні суми витрат позивачів підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем доказів, якими б спростовувались доводи позивачів у даній справі, в тому числі доказів добровільного відшкодування сум виплаченої допомоги, суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року у справі № 813/6403/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар