Справа № 813/4914/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року Справа № 876/12899/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» до державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області, управління державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова про стягнення суми бюджетного відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області, управління державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова в якому просило (з урахуванням зменшення позовних вимог) стягнути з Державного бюджету України суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2010 року у розмірі 338412 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року адміністративний позов задоволено, вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» суму бюджетного відшкодування в розмірі 338412 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначеного згідно з цим Законом. Відповідно до пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 цього Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю. Копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом та виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобовязань із сплати податків. Відповідно до пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно пп.7.2.8. п.7.2 цієї ж статті платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку. За наявності оригіналу податкової накладної не включення її до зазначеного реєстру не є підставою для відмови у зарахуванні суми податку, визначеної у такій податковій накладній, до складу податкового кредиту такого платника податку. Форма і порядок заповнення реєстрів отриманих та виданих податкових накладних встановлюються центральним податковим органом.

При проведенні документальної (планової або позапланової виїзної) перевірки платник податку зобовязаний забезпечити доступ податковому інспектору до реєстру податкових накладних.

Відповідно до пп. 7.5.1. п. 7.5 ст. 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (зарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чимитними деклараціями (іншими подібними документами відповідно до статті 7.2.6 цього Закону). Згідно підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі - Закону № 168/97 ВР) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При відємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення платників податку на додану вартість, обєкти, бази та ставки оподаткування, перелік неоподаткованих та звільнених від оподаткування операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету встановлювались Законом України «Про податок на додану вартість» № 168/97- ВР від 03 квітня 1997 року з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів пятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій. Згідно підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобовязань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» є правонаступником ТОВ «Електровольт» та зареєстровано Департаментом економічної політики та ресурсів Львівської міської ради. Позивач узятий на податковій облік в органах державної податкової служби 05.04.2000 року за №13005 та перебуває на обліку в ДПІ у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області. На момент проведення перевірки Товариство було платником ПДВ на підставі Свідоцтва платника ПДВ від 30.03.2009 року за №100217822 та перебувало на обліку в ДПІ у м. Львові. 16.07.2010 року ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» подало податковому органу податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2010 року, в якій визначило суму, що підлягає до бюджетного відшкодування на рахунок платника в 834954 грн. У період з 21.09.2010 року по 11.10.2010 року ДПІ у м. Львові провела позапланову перевірку ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок підприємства за травень, червень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в лютому, березні, квітні та травні 2010 року.

За наслідками цієї перевірки складено акт № 816/23-4/30823262 від 18.10.2010 року. Згідно з висновками перевірки орган ДПС зазначив, що на порушення п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1, п.п.7.7.2, п.п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2010 року в розмірі 338412,00 грн. На підставі акта перевірки від 18.10.2010 року ДПІ у м. Львові винесла податкове повідомлення - рішення № /0/2290 від 28.10.2010 року, згідно з яким за порушення п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1, п.п.7.7.2, п.п. 7.7. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2010 року в розмірі 338412,00 грн. Не погодившись з таким рішенням органу ДПС позивач оскаржив його у судовому порядку. Згідно з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2011 року по справі №2а-11293/10/1370 податкове повідомлення рішення № /0/2290 від 28.10.2010 року скасовано. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2012 року по справі № 49939/11 постанову суду першої інстанції залишено без змін. Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2011 року, якою скасовано податкове повідомлення-рішення №/0/2290 від 28.10.2010 року, набрала законної сили.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.1.1 Наказу ДПА України, Держказначейства України «Про затвердження Порядку відшкодування ПДВ» № 209/72 від 02.07.1997 року, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пп. 7.7.1 даного Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Підпунктом 7.7.2 пункту 7.2 ст. 7 Закону передбачено, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: згідно з пунктом «а» бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); згідно з пунктом "б" залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно підпунктом 5.12.2 Наказу ДПА України від 30.05.1997 року №166 «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання» встановлено, що бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг). Сума податку, фактично сплачена у попередніх податкових періодах, визначається із сум, які були включені до складу податкового кредиту наступного податкового періоду та не брали участі у розрахунках бюджетного відшкодування протягом попередніх податкових періодів або не погашали податкові зобов'язання наступних звітних періодів (рядок 24).

Відповідно до пп. 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів. Згідно з п.п.7.7.4. цієї статті та пунктом 2.4 Наказу «Про затвердження Порядку відшкодування ПДВ» платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з підп.7.7.5 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. У відповідності до вимог підп. 7.7.6 п. 7.7 ст. 7 зазначеного Закону, на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ній суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Згідно підп.. 7.7.8 п. 7.7 ст. 7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» у разі, коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або податковий орган розпочинає процедуру адміністративного оскарження, податковий орган не пізніше наступного робочого дня за днем отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення справи, зобов'язаний повідомити про це орган державного казначейства. Орган державного казначейства призупиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до прийняття остаточного рішення з адміністративного або судового оскарження. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Також судом встановлено, що у липні 2010 року ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» подала податкову декларацію з ПДВ за червень 2010 року, у якій визначило суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню 834954 грн. Провівши перевірку заявлених у декларації даних податковий орган прийшов до висновку про завищення ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» суми бюджетного відшкодування за червень 2010 року на суму 338412 грн. На підставі таких висновків акта перевірки від 18.10.2010 року було прийнято податкове повідомлення рішення №/0/2290 від 28.10.2010 року про зменшення суми бюджетного відшкодування, в т.ч., за червень 2010 року на суму 338412,00 грн. Рішення суду, яким скасовано згадане податкове повідомлення-рішення, набрало законної сили 03.07.2012 року. Вірним є висновок суду першої інстанції, що висновок органу ДПС про завищення суми бюджетного відшкодування за червень 2010 року на суму 338412,00 грн. є неправомірним, тому платник має право на повернення з бюджету податку на додану вартість на всю суму, яку заявлено у податковій декларації за червень 2010 року.

Також судом вірно вказано, що згідно з вимогами вимог п. 3.1 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення перевірок підтвердження отриманих від платника податків (іншої особи) відомостей стосовно відносин з контрагентами та дотримання податкового законодавства, які затверджені Наказом ДПА України від 01.10.2008р. №622 з метою проведення перевірки контрагента, який перебуває на обліку в іншому органі ДПС, орган ДПС (ініціатор проведення перевірки) направляє іншому органу ДПС (виконавцю) Запит про проведення перевірки підтвердження отриманих від платника податків (іншої особи) відомостей стосовно відносин з контрагентом та дотримання податкового законодавства. Згідно з п.3.5 Рекомендацій з метою забезпечення належного контролю за повнотою та своєчасністю вжиття заходів щодо завершення всіх перевірок контрагентів керівник структурного підрозділу, який ініціював їх проведення (надсилав запити на проведення таких перевірок до інших органів ДПС), забезпечує щоквартальне (станом на останній робочий день кварталу) проведення інвентаризації виконання направлених запитів на проведення перевірок контрагентів з питань підтвердження відомостей. За результатами інвентаризації по не проведених (незакінчених) перевірках з питань підтвердження відомостей керівником такого структурного підрозділу за погодженням з керівником органу ДПС (його заступником) приймається рішення щодо доцільності вжиття додаткових заходів з метою забезпечення подальшого проведення таких перевірок чи припинення їх проведення з відповідним обґрунтуванням причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позову.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуально права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року по справі № 813/4914/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.О. Большакова

ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2015 року