Справа № 826/9467/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9467/15 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А
08 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого-судді: Мельничука В.П.
суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відмову відповідача у зарахуванні йому військової служби в період навчання до загального строку військової служби протиправною.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення даного позову.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.
Судом першої інстанції було встановлено, що в період з 20 липня 2000 року по 20 червня 2002 року позивач проходив навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна на посаді ліцеїста.
В період з 01 вересня 2002 року по 13 серпня 2006 року позивач навчався в Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» за спеціальністю 7.160102.
14 серпня 2006 року між позивачем та Військовим інститутом телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» був укладений контракт про проходження військової служби, прийнято на військову службу (навчання) в добровільному порядку через Солом`янський районний у місті Києві військовий комісаріат, призначено на посаду курсанта та присвоєно військове звання «Рядовий».
З 14.08.2006 року позивача було допущено до державної таємниці та її матеріальних носіїв за відповідними формами, зараховано на всі види забезпечення по курсантській нормі, на котлове забезпечення.
З 23 червня 2007 року та на момент звернення з даним позовом до суду, а також на момент розгляду справи судом позивач проходив/проходить службу в Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
Згідно довідки за підписом начальника штабу першого заступника командира В/ч НОМЕР_1 про проходження служби від 14.04.2015 року, складеної на підполковника ОСОБА_1 , останній займає посаду начальника зміни відділу спеціального зв`язку В/ч НОМЕР_1 .
Позивач, встановивши під час розрахунку вислуги років військової служби, що йому частково не враховано періоди військової служби, зокрема навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 20.07.2000 року по 20.06.2002 року та навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 01.09.2002 року по 13.08.2006 року, рапортом від 21.04.2015 року звернувся до командира В/ч НОМЕР_1 , в якому просив зарахувати йому до загального строку військової служби (та внести зміни в послужний список) періоди навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна (з 20 липня 2000 року по 20 червня 2002 року) та Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (з 01 вересня 2002 року по 13 серпня 2006 року) з відповідним перерахуванням грошового забезпечення згідно з Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вказаний рапорт надійшов на адресу відповідача 21.04.2015 року за вх. № 31/7/115.
У відповідь на вказане звернення позивача щодо зарахування періодів навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна та Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до загального строку військової служби, В/ч НОМЕР_1 своїм листом від 29.04.2015 року вих. № 562 відмовила заявнику в зарахуванні періодів навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна та Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до загального строку військової служби, мотивуючи це тим, що навчання у військовому ліцеї не відноситься до військової служби, навчання у військовому ліцеї є підготовкою громадян до військової служби, а стосовно зарахування навчання в ВІТІ НТУУ КПІ до загального строку військової служби відповідач повідомив, що початком проходження військової служби вважається, у тому числі, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які добровільно вступають на військову службу, як наслідок, день зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу не є початком проходження військової служби.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, нормами Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Оцінюючи правильність надання судом першої інстанції правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 вказаного вище Закону визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
На строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку) (ч. 1 ст. 15 Закону).
Тобто, необхідною умовою прийняття на строкову військову службу в мирний час є, зокрема, досягнення громадянином України чоловічої статті призовного віку, передбаченого у вказаній вище нормі.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Видами військової служби згідно з частиною четвертою статті 2 Закону є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до абз. 4 частини 1 ст. 24 Закону початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
Починаючи з 18.06.1999 року стаття 24 цього Закону не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).
Зазначена норма Закону (чинна редакція) передбачає, що початком проходження військової служби є: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про реформу системи військової освіти» від 19 серпня 1992 року № 490 Київський військовий ліцей на базі Київського суворовського військового училища, в якому з 20 липня 2000 року по 20 червня 2002 року навчався позивач, створений, зокрема, з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що навчання у Київському військовому ліцеї, який створений з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у ч. 4 ст. 2 Закону.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджуєтьсяз висновком суду першої інстанції про обгрунтованість доводів В/ч НОМЕР_1 , викладених в листі від 29.04.2015 року № 562, адресованого позивачу, яким останньому правомірно відмовлено в зарахуванні періоду навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби.
У відповідності до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Щодо питання відмови відповідача в зарахуванні періоду навчання позивача в ВІТІ НТУУ КПІ (з 01.09.2002 року по 13.08.2006 року) до загального строку військової служби, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до витягу із Наказу начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (по стройовій частині) від 14.08.2006 року № 152, позивача 14 серпня 2006 року прийнято на військову службу (навчання) в добровільному порядку через Солом`янський районний в місті Києві військовий комісаріат, призначено на посаду курсанта та присвоєно військове звання «рядовий».
Також, згідно вказаного наказу, позивача допущено до державної таємниці та її матеріальних носіїв за відповідними формами, зараховано на всі види забезпечення по курсантській нормі, на котлове забезпечення.
Відповідно до абзацу п`ятого ч. 3 ст. 2 Закону до видів військової служби відноситься, зокрема військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу.
Перелік видів військової служби, визначений у вказаній нормі, на час виникнення спірних правовідносин був вичерпним.
Навчання студентів вищих військових навчальних закладів до такого переліку не входило.
Крім того, згідно з п. «в» ч. 1 ст. 24 Закону (в редакції чинній в момент навчання позивача в ВІТІ НТУУ КПІ) початком проходження військової служби вважається, зокрема день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які добровільно вступають на військову службу.
День зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу не є в розумінні приписів ст. 24 Закону початком проходження військової служби.
Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вищенаведене підтверджує правомірність відмови відповідача в зарахуванні періоду навчання позивача в ВІТІ НТУУ КПІ (з 01.09.2002 року по 13.08.2006 року) до загального строку військової служби.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування спірних періодів до загального строку військової служби, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позовної заяви.
При цьому, колегія суддів зазначає про необгрунтованість доводів апеляційної скарги, в тому числі і щодо необхідності застосування до спірних правовідносин Указу Президента України № 174/93 від 13.05.1993 року.
Доводи спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.
За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 08.10.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.