Справа № 308/9442/15-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 876/8819/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сапіги В.П., Кухтея Р.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 7 серпня 2015 року про відмову у задоволенні подання про зміну способу виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про перерахунок та виплату підвищення до пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

05.08.2015 року відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області звернувся до суду із поданням про зміну способу виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2011 року у справі № 2-а-4413/08 шляхом стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області на користь ОСОБА_1 нарахованого, але не виплаченого підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в розмірі 5805,83 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 7 серпня 2015 року в задоволенні подання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області про зміну способу і порядку виконання рішення відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з не повним з'ясуванням обставин справи, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 7 серпня 2015 року та винести нову ухвалу, якою задовольнити подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно листа управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області від 16.07.2015 року за № 8627/08 ОСОБА_1 проведено нарахування підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в розмірі 5805,83 грн. Однак дану суму коштів боржником не виплачено у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування на ці видатки. Дана обставина унеможливлює фактичне та повне виконання судового рішення у вигляді зобов'язального характеру, оскільки не з вини боржника неможливо забезпечити виплату вищезазначеної нарахованої суми.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2011 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року на підставі положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка обчислюється відповідно до абз.1 ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням виплачених сум.

Відповідно до ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з приписами п.2 ч.4 ст.105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п.2 ч.2 ст.162 КАС України).

Виходячи з аналізу резолютивної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2011 року та наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що покладені на відповідача зобов'язання, є обраним судом видом захисту порушених прав позивача шляхом задоволення його позовних вимог.

Відтак, на переконання апеляційного суду, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів.

При цьому у адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст. 198, 223 КАС України).

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про зміну способу виконання рішення, звернув увагу та врахував відмінності між позовною вимогою, як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, від способу виконання судового рішення, як одного з його заходів.

Крім того, ч. 1 ст. 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Матеріали справи свідчать, що виконання постанови суду першої інстанції неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Таким чином, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що «захист порушеного права у судовому рішенні» та «спосіб виконання судового рішення» за своїм змістом не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні подання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області про зміну способу та порядку виконання рішення.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі №21-394а13.

За таких обставин суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм процесуального права, в зв'язку з чим апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно п.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, п.1 ст.199, ст.ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 7 серпня 2015 року про відмову у задоволенні подання про зміну способу виконання рішення у справі №308/9442/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про перерахунок та виплату підвищення до пенсії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді В.П. Сапіга

Р.В. Кухтей