Справа № 15945/11/2070
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2012-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

20 березня 2012 р. справа № 2-а- 15945/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Чубукіної М.В.,

представників

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ТОВ "Експертно-консалтингова група "Анталекс" до ДПІ у Фрунзенському районі міста Харкова про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Експертно-консалтингова група "Анталекс" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом у якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача, Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м.Харкова за № НОМЕР_1 та за № НОМЕР_2 від 13.01.2012 р.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що розмір податкового кредиту з ПДВ за серпень та вересень 2011 р., а також розмір валових витрат 2 та 3 кварталів 2011 р. були сформовані платником податків без порушень закону, адже правочини, укладені між ТОВ "ЕКГ "Анталекс" та ТОВ "Промтехноопт", є дійсними, фактичне виконання правочинів підтверджено первинними бухгалтерськими та податковими документами. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги і доводи заявленого позову, просив суд прийняти рішення про задоволення позову.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Фрунзенському районі м.Харкова у судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Правом надати заперечення проти адміністративного позову не скористався.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що відповідач наділений правовим статусом суб'єкта владних повноважень, не прибув в судове засідання, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причин неприбуття не повідомив, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що спірні податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 13.01.2012 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 804.804,00 грн., (у тому числі за основним платежем 804.804,00 грн.) та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 13.01.2012 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 804.803,75 грн., (у тому числі за основним платежем 643.843,00 грн. та штрафні санкції у розмірі 160.960,75 грн.) були винесено ДПІ у Фрунзенському районі м.Харкова з посиланням на акт перевірки від 14.12.2011 р. № 3733/23-212/34951612 (а.с.63-89, т.1).

Згідно з висновками згаданого акту перевірки в діяльності ТОВ ЕКГ "Анталекс" податковим органом було виявлено порушення п.138.2, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, а саме: віднесення за збільшення валових витрат та податкового кредиту з ПДВ показників первинних документів, що були складені контрагентом - ТОВ "Промтехноопт" за господарськими операціями, що відбувались в межах нікчемних правочинів.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість спірних податкових повідомлень - рішень, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне.

З наявних у справі документів випливає, що між позивачем, ТОВ "ЕКГ "Анталекс" (в якості замовника) та ТОВ "Промтехноопт" (в якості виконавця) було укладено договір про надання юридичних та консультаційних послуг від 28.06.2011 р. № 2806у-ІІ (а.с.116-118, т.1).

Оцінивши згаданий правочин за правилами ст.86 КАС України, суд відзначає, що спірний правочин був укладений між правоздатними і дієздатними юридичними особами, за формою та змістом спірний правочин не суперечить закону, предметом спірного правочину не є речі, що обмежені в цивільному обороті, сторони спірного правочину мають правовий статус платників ПДВ.

Таким чином, спірний договір визнається судом належним та допустим доказом наявності між позивачем та контрагентом позивача факту вчинення правочину в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.

В ході розгляду справи відповідач не скасував доводів ТОВ "ЕКГ "Анталекс" про те, що необхідність вчинення згаданого правочину була зумовлена відсутністю у штаті позивача власного юриста та виникненням у господарської діяльності юридичних питань, які потребували регулярної юридичної допомоги і залученням спеціалістів з юриспруденції.

На підтвердження доводу про реальність господарських операцій, що були проведені в межах спірного правочину, позивачем подані до суду виписані ТОВ "Промтехноопт": акт про приймання наданих послуг №1 від 22.09.2011 р. на суму 291 960,00 грн., у тому числі ПДВ, акт про приймання наданих послуг №2 від 30.09.2011 р. на суму 488040,00 грн., у тому числі ПДВ, та податковими накладними від 22.09.2011 р. № 760 на суму 291 960,00 грн., у т.ч. ПДВ 48 660,00 грн. та від 30.09.2011 р. № 972 на суму 488 040,00 грн., у т.ч. ПДВ - 81 340,00 грн. Зазначеними актами про приймання наданих послуг чітко визначено коло послуг, які отримувалися Позивачем від виконавця, з зазначенням обсягу фактично витрачених годин на надання послуг, вартість роботи фахівця протягом 1 години та загальну вартість отриманих юридичних послуг, які склали суму у розмірі 780 000,00 грн., у тому числі ПДВ (а.с.121-123 т.1).

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими субєктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів.

Оплата вартості отриманих послуг здійснена позивачем шляхом видачі векселів, що не заборонено законом.

Розглядаючи справу, суд бере до уваги, що здійснення субєктом господарювання оплати вартості товарів (робіт, послуг) шляхом видачі (передачі) векселів в силу норм ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні»спричиняє припинення грошових зобов'язань щодо платежу за договором та виникнення грошових зобов'язань щодо платежу за векселем.

При цьому, відповідно до ст.13-1 Закону України «Про обіг векселів в Україні»за видачу векселя без наявності грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги або без визначення у відповідному договорі умови проведення розрахунків із застосуванням векселів чи із зазначенням суми платежу за векселем, що є більшою від суми зобов'язань трасата перед трасантом або векселедавця (за переказним векселем - трасанта) перед особою, якій чи за наказом якої має бути здійснений платіж, на юридичну особу - векселедавця (за переказним векселем - трасанта) накладається штраф у розмірі від чотирьохсот до п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1 ст.13-1); розгляд справ та складання протоколів за порушення умов видачі векселя здійснюються уповноваженими особами державної податкової служби, державної контрольно-ревізійної служби, Національного банку України, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку в порядку, встановленому законом (ч.2 ст.13-1).

Як достовірно встановлено судом в ході розгляду справи, у спірних правовідносинах ДПІ не реалізовувала повноважень, наданих ст.13-1 Закону України «Про обіг векселів в Україні», протоколів про вчинення правопорушення не складалось, винні особи не встановлені, до відповідальності винні особи не притягнуті, що обєктивно свідчить про факт визнання податковим органом реальності господарських операцій за спірним правочином.

За матеріалами справи судом також встановлено, що 29.07.2011 р. між позивачем, ТОВ "ЕКГ "Анталекс" (в якості замовника) та ТОВ "Промтехноопт" (в якості виконавця) було укладено договір № 0016-М, предметом якого є проведення маркетингових досліджень з ТОВ "Промтехноопт". Основним завданням даного договору є визначення: особливостей сприйняття морозива, особливостей його покупки, вимог до ідеальної торгової марки морозива, особливостей сприйняття марок-конкурентів, особливостей сприйняття ТМ "Хладик" та тестування оригінальних ідей ТМ "Хладик".

Оцінивши згаданий правочин за правилами ст.86 КАС України, суд відзначає, що спірний правочин був укладений між правоздатними і дієздатними юридичними особами, за формою та змістом спірний правочин не суперечить закону, предметом спірного правочину не є речі, що обмежені в цивільному обороті, сторони спірного правочину мають правовий статус платників ПДВ.

Таким чином, спірний договір визнається судом належним та допустим доказом наявності між позивачем та контрагентом позивача факту вчинення правочину в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.

На підтвердження доводів про реальність проведених за згаданим правочином господарських операцій позивач подав до суду складені ТОВ "Промтехноопт" аналітичний звіт, акти приймання наданих послуг №1 від 03.08.2011 р. на суму 543661,20 грн., у т.ч.ПДВ, №2 від 09.08.2011 р. на суму 449400,01 грн., у т.ч. ПДВ, №3 від 12.08.2011 р. на суму 561000,00 грн., у т.ч. ПДВ, №4 від 16.08.2011 р. на суму 583000,01 грн., №5 від 19.08.2011 р. на суму 577999,99 грн., у т.ч. ПДВ, №6 від 26.08.2011 р. на суму 367997,99 грн. та податкові накладні від 03.08.2011 р. № 209, від 09.08.2011 р. № 396, від 12.08.2011 р. № 509, від 16.08.2011 р. № 606, від 19.08.2011 р. № 718, від 26.08.2011 р. № 873 (а.с. 1-108 т.2, 110-115,124,127-131 т.1).

Суд відмічає, що вимоги до оформлення первинних документів визначені ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", де зазначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім того, відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення №88) первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оглянувши перелічені вище документи, суд не виявив недоліків в їх оформленні. При цьому, суд зважає на те, що недоліків в оформленні первинних документів не було виявлено і відповідачем, ДПІ при проведенні перевірки, відповідне судження з цього питання не було покладено податковим органом в основу спірних податкових повідомлень - рішень.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до Довідки Головного управління статистики у Харківській області основними видами діяльності ТОВ "ЕКГ "Анталекс" є роздрібна торгівля іншими продовольчими товарами, посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, оптова торгівля іншими продуктами харчування тощо.

Зібраними судом на виконання вимог ст.11 КАС України доказами підтверджено, що реалізація морозива ТМ "Хладик" є одним з основних видів господарської діяльності позивача, ТОВ "ЕКГ "Анталекс".

Із дослідженого в судовому засіданні аналітичного звіту вбачається, що основне завдання аналізу маркетингового середовища, проведеного ТОВ "Промтехноопт" полягає в взаємоузгодженні впливу середовища, потреб цільового ринку, мети та можливостей товариства.

Згідно з доводами позивача проведений аналіз маркетингового середовища забезпечує: розуміння конкуренції та інших факторів середовища; адекватне розуміння бізнесу, в якому працює ТОВ "ЕКГ "Анталекс"; основи для вироблення чіткої стратегії; прийняття правильних тактичних рішень, що, у свою чергу, означає забезпечення стійких ринкових позицій товариства та сприятливих перспектив його розвитку.

Відповідач цих доводів платника податків в ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростував, суд відмічає, що в матеріалах справи відсутні фактичні дані, котрі б засвідчували помилковість доводів ТОВ "ЕКГ "Анталекс".

За таких обставин, вбачається обгрунтованим довід ТОВ ЕКГ "Анталекс", згідно з яким отримані від ТОВ "Промтехноопт" маркетингові послуги, пов'язані з продажем і придбанням продукції ТОВ "ЕКГ "Анталекс" та стосуються товару, постачання якого є господарською діяльністю позивача, безпосередньо вплинули на фінансові результати господарської діяльності ТОВ "ЕКГ "Анталекс" з продажу товарів та були спрямовані на отримання доходу.

З огляду на викладене, заслуговує на увагу твердження позивача про те, що відповідно до аналізу впливу наданих маркетингових послуг на збільшення об'ємів реалізації товару, порівняльний аналіз обсягів реалізації морозива та напівфабрикатів (бухгалтерський рахунок 702 "Дохід від реалізації товарів") вказує на стійку динаміку зростання об'ємів реалізації морозива в 2011 році в порівнянні з аналогічним періодом 2010 року (а.с. 221,222 т.1).

З наявних у справі документів витікає, що оплата вартості отриманих послуг за спірним правочином була здійснена позивачем, ТОВ "ЕКГ "Анталекс" на суму у розмірі 1.554.061,21грн., у т.ч. ПДВ, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок контрагента та шляхом видачі векселів на суму у розмірі 1 528 997,99 грн.

Відповідно до Закону України "Про цінні папери і фондовий ринок" вексель - цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю). Згідно з ст.4 Закону України "Про обіг векселів в Україні", видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі.

Відповідно до умов п.4.4 ст.4 договору № 2806у-11 від 28.06.2011 р. та п.3.5 ст.3 договору № 0016-М від 29.07.2011 р., розрахунки за даними договорами можуть бути проведені у іншій ніж грошова формі, у тому числі із використанням векселів. Так, на виконання даної умови, позивачем для здійснення розрахунку з ТОВ "Промтехноопт" по договору про надання юридичних та консультаційних послуг було виписано векселі на загальну суму у розмірі 780 000,00 грн., а для здійснення остаточного розрахунку по договору про надання маркетингових послуг векселі на суму 1528 997,99 грн.

Суд зазначає, що згідно з ст.13-1 Закону України «Про обіг векселів в Україні»за видачу векселя без наявності грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги або без визначення у відповідному договорі умови проведення розрахунків із застосуванням векселів чи із зазначенням суми платежу за векселем, що є більшою від суми зобов'язань трасата перед трасантом або векселедавця (за переказним векселем - трасанта) перед особою, якій чи за наказом якої має бути здійснений платіж, на юридичну особу - векселедавця (за переказним векселем - трасанта) накладається штраф у розмірі від чотирьохсот до п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1 ст.13-1); розгляд справ та складання протоколів за порушення умов видачі векселя здійснюються уповноваженими особами державної податкової служби, державної контрольно-ревізійної служби, Національного банку України, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку в порядку, встановленому законом (ч.2 ст.13-1).

Як достовірно встановлено судом в ході розгляду справи, у спірних правовідносинах ДПІ не реалізовувала повноважень, наданих ст.13-1 Закону України «Про обіг векселів в Україні», протоколів про вчинення правопорушення не складалось, винні особи не встановлені, до відповідальності винні особи не притягнуті, що обєктивно свідчить про факт визнання податковим органом реальності господарських операцій за спірним правочином.

Доводи Позивача про те, що отримані від ТОВ "Промтехноопт" послуги за договором від 28.06.2011 р. №2806у-11 та за договором від 29.07.2011 р. № 0016-М використовувалися ТОВ "ЕКГ "Анталекс" для господарської діяльності, відповідачем в ході розгляду справи не спростовані.

В ході розгляду справи судом на підставі акту перевірки Позивача встановлено, що жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін правочину як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірними правочинами ДПІ ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не має.

Розглянувши матеріали справи, суд відмічає, що, оскільки, спірні правочини були укладені між правоздатними і дієздатними юридичними особами, предметами правочинів не є послуги, надання яких обмежене діючим законодавством або потребує отримання будь-яких дозвілів чи ліцензій, сторони мають статус платників ПДВ, то відсутні підстави для висновку про суперечність спірних правочинів вимогам закону.

Окрім цього, оцінивши наявні в справі докази, суд зазначає, що сторонами не заперечується, а матеріалами справи додатково підтверджено факт виконання позивачем та його контрагентом зобов'язань за спірними правочинами.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За правилами п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Порядок формування витрат передбачений п.138.1. ст.138 Податкового кодексу України, відповідно до якого, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з приписами п.п.138.10.2 (г) п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються: винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності, тобто, ТОВ "ЕКГ "Анталекс" мало право на включення до складу валових витрат витрати на маркетингові послуги та консультаційно-юридичне обслуговування.

Судом достеменно встановлено, що мотиви відсутності надання послуг у спірних правовідносинах, невикористання даних послуг у господарській діяльності Позивача або змін у зобов'язаннях платника податків - учасників спірних господарських операцій не були покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Як з'ясовано судом, єдиним мотивом, покладеним суб'єктом владних повноважень в основу судження про порушення позивачем закону є висновок ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова, викладений у акті про неможливість проведення зустрічної звірки від 21.10.2011 р. № 111/23-02-05/37092055.

Однак, з положень ст.207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України випливає, що одного висновку органу державної податкової служби про нереальність здійснення господарської операції є недостатньо для висновку іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, так як податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою про визнання господарських операцій такими, що не були вчинені та суперечать закону.

При цьому суд зазначає, що належним та допустимим в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України, доказами нереальності проведеної господарської операції платником податків можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по ухиленню від сплати податків є об'єктивною стороною злочину, передбаченого ст.212 КК України), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно дло ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про визнання правочинів недійсними та стягнення одержаного за таким правочином.

Вивчивши зміст акту перевірки від 14.12.2011 р. № 3733/23-212/37091931 суд зазначає, що відповідачем не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов'язаності Позивача та контрагента Позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності Позивача, про відсутність використання Позивачем отриманих послуг у власній господарській діяльності.

За таких обставин, слід дійти висновку, що за правилами ч.2 ст.71 КАС України, відповідач не довів правомірності та обгрунтованості висновків щодо нереальності правочинів, укладених між Позивачем та ТОВ "Промтехноопт".

З огляду на положення ст.71 КАС України та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, котрими встановлена презумпція правомірності рішень платника податків, суд доходить висновку, що поданих суб'єктом владних повноважень доказів є явно недостатньо для висновку про правомірність спірних рішень, а витребування судом додаткових доказів (з приводу обставин не досліджених податковим органом при проведенні перевірки, не відображених в акті перевірки та не покладених в основу спірного рішення на момент його винесення) матиме наслідком підміну мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Експертно-консалтингова група "Анталекс" до Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова про скасування податкових повідомлень-рішень за № НОМЕР_1 та за № НОМЕР_2 від 13.01.2012 р. підлягають задоволенню, адже доведені матеріалами справи і не спростовані суб'єктом владних повноважень.

Керуючись ст.ст.8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ТОВ "Експертно-консалтингова група "Анталекс" до ДПІ у Фрунзенському районі міста Харкова про скасування рішень - задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м.Харкова за № НОМЕР_1 та за № НОМЕР_2 від 13.01.2012 р.

3. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4.У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 26.03.2012 року.

Суддя Старосєльцева О.В.