Справа № 826/11444/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2015 року № 826/11444/15

О 15 годині 24 хвилин в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві по вул. Великій Васильківській, 81-а, Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого Бояринцевої М.А. при секретарі судового засідання Голубничій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг" звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 23 січня 2015 року форми "Р" № 67/26552213.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та зазначає що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві при проведенні перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг" неправомірно зроблений висновок про те, що правочини вчинені за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Алегрія» фактично не здійсненні, оскільки господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом підтверджуються необхідними первинними документами.

Відповідач заперечив по суті заявлених позовних вимог посилаючись на Податковий кодекс України та зазначив, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 23 січня 2015 року форми "Р" № 67/26552213, оскільки реальність здійснення операцій за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг" та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алегрія» не підтверджується первинними документами та позивачем не надано доказів на використання в рамках власної господарської діяльності придбаного товару.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг" є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В період з 18 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на підставі наказу від 17 грудня 2014 року № 3930 та п.п. 78.1.1 п. 78.1. ст. 78, ст. 79, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія» за серпень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві складено акт від 14 січня 2015 року № 16/26-55-22-13/37884494, яким встановлено порушення Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг":

- п.185.1 статті 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті встановлено завищення податкового кредиту за рахунок сум ПДВ по податкових накладних за період серпень 2014 року на суму ПДВ 306 569, 43 грн.

На підставі складеного акту перевірки від 14 січня 2015 року № 16/26-55-22-13/37884494 Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві 23.01.2015 року винесене податкове повідомлення-рішення № 67/26552213, яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг" суму грошового зобов'язання в розмірі 383 211 грн., з якої: за основним платежем - 306 569 грн., за штрафними санкціями - 76 642 грн. за платежем: податок на додану вартість, код платежу: 14010100.

Як встановлено під час розгляду справи, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві під час проведення перевірки прийшла до висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія», оскільки правочини вчинені за участю позивача та його контрагента не спричинили настання реальних правових наслідків.

Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

2 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія.», як виконавцем, укладено договір про надання послуг № 01/ША. Згідно зазначеного договору виконавець зобов'язується надати в порядку та на умовах цього договору та окремими додатками до нього, а замовник оплатити належним чином надані послуги щодо: підготовки до продажу товарів (продукції) в об'єктах стаціонарної роздрібної торгівлі (магазинах); організації, запровадження та проведення проектів мерчандайзингу; розробки та проведення рекламних акцій та акцій зі стимулювання збуту; організації, проведення та супроводження спеціальних рекламних та маркетингових заходів з метою стимулювання продажу продукції на ринку та формування лояльності до продукції клієнтів замовника серед існуючих та потенційних споживачів персоналу тощо; проведення досліджень ринку роздрібної торгівлі; підбір збутового, логістичного та іншого персоналу; послуги з розробки, створення, виробництва, закупівлі рекламних та маркетингових матеріалів, рекламного та торгівельного устаткування, подарункових та призових фондів; послуги з розміщення рекламних та маркетингових матеріалів, рекламного та торгівельного устаткування; інші послуги, передбачені договором або у додатках до нього.

Також між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія.», як виконавцем, укладено додатки до договору № 01/ША від 2 січня 2014 року:

- додаток № 29 від 2 січня 2014 року про уточнення надання послуг виконавцем, а саме: організація і проведення заходів зі стимулювання збуту продукції ТМ "Martini", ТМ "Bacardi", ТМ "Grey Goose", ТМ "Dewar's", ТМ "Otard", ТМ "Bombay Sapphire", ТМ "William Lawson's";

- додаток № 30 від 1 серпня 2014 року про уточнення надання послуг виконавцем, а саме: мерчандайзинг продукції ТМ "Martini", ТМ "Bacardi", ТМ "Grey Goose", ТМ "Dewar's", ТМ "Otard", ТМ "Bombay Sapphire", ТМ "William Lawson's";

- додаток № 31 від 1 серпня 2014 року про уточнення надання послуг виконавцем, а саме: надання послуг зі стимулювання збуту продукції "Lancome", "Biotherm', "V&R", "YSL", "GA", "HR", "Cacharel";

- додаток № 32 від 1 липня 2014 року про уточнення надання послуг виконавцем, а саме: організація і проведення заходів зі стимулювання збуту продукції ТМ "Martini Asti", ТМ "Martini Proseco", ТМ "Martini Brut", ТМ "Martini Rose", ТМ "Martini Royale", ТМ "Martini Bianco", ТМ "Martini Royale Rosato".

В зазначених додатках до договору вказано найменування послуг та адреси, за якими такі послуги мають надаватися виконавцем, а саме місця продажу продукції замовника (Мегамаркет по вул. Гктьмана, 6; Новус по Броварському пр-ту, 17 та інші).

На виконання умов договору № 01/ША між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія.», як виконавцем, підписано акти наданих послуг:

- № 30 від 29 серпня 2014 року на загальну суму 177 926, 26 грн.;

- № 31 від 29 серпня 2014 року на загальну суму 814 222, 94 грн.;

- № 32 від 29 серпня 2014 року на загальну суму 665 622, 40 грн.;

- № 35 від 29 серпня 2014 року на загальну суму 181 645, 01 грн.

На виконання умов договору № 01/ША Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг" сплачено за послуги, надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія.» згідно рахунків на оплату:

- № 30 від 29 серпня 2014 року на загальну суму 177 926, 26 грн.;

- № 31 від 29 серпня 2014 року на загальну суму 814 222, 94 грн.;

- № 32 від 29 серпня 2014 року на загальну суму 665 622, 40 грн.;

- № 35 від 29 серпня 2014 року на загальну суму 181 645, 01 грн.

Договір № 01/ША від 2 січня 2014 року позивачем укладено з метою використання у своїй господарській діяльності, а саме з метою продажу в інтересах ТОВ «Лореаль Україна», договір № 169/2012 від 23 березня 2012 року та ТОВ «Бакарді Мартіні Юкрейн», договір № BMU від 1 вересня 2012 року, що також підтверджується актами надання послуг.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія», вчинені дії згідно укладених договорів, що підтверджується відповідними первинними документами.

Разом з тим, проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Позивачем на підтвердження реальності господарських відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія» надано довідки з торгових пунктів, де надавалися зазначені послуги, а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус», Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Рітейлу України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабр» про проведення протягом 2014 року стимулювання продажу таких торгових марок, як ТМ "Martini", ТМ "Bacardi", ТМ "Grey Goose", ТМ "Dewar's", ТМ "Otard", ТМ "Bombay Sapphire", ТМ "William Lawson's", також надано нотаріально посвідчені заяви фізичних осіб про підтвердження надання послуг Товариству з обмеженою відповідальністю «Алегрія» зі стимулювання збуту продукції "Lancome", "Biotherm', "V&R", "YSL", "GA", "HR", "Cacharel" та договори про надання послуг, укладених між ТОВ "Алегрія." та фізичними особами підприємцями щодо надання послуг стимулювання продажу та збиту продукції та докази здійснення оплати ТОВ "Алегрія." отриманих послуг.

Так, позивачем надано докази залучення Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія» субпідрядників, а саме договори з 33 фізичними особами-підприємцями для виконання умов договору № 01/ША, копіїї банківських виписок контрагента та податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія» на користь платників податку та сум утриманого з них податку за ІІІ квартал 2014 року, копію звіту про нарахування заробітної плати застрахованих осіб за серпень 2014 року.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги висновки відповідача, щодо відсутності фактичних доказів здійснення правочинів із котрагентом позивача, оскільки суду надано докази на підтвердження реального здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення.

Відносно висновків відповідача, викладених в акті перевірки, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з акту перевірки Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, висновки податкового органу щодо неправомірності віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ та до складу валових витрат витрати по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія» ґрунтуються на висновках перевіряючого, щодо неможливості виконання послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія» у зв'язку з тим, що у серпні 2014 року кількість працюючих на підприємстві становила 8 осіб, а також висновки акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 08.12.2014 року № 1760/26-59-22-08/38124130 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Трейдбор" з питання дотримання вимог податкового законодавства по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року.

Разом з тим, суд зазначає, що при дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року у справі № К/800/15523/13.

При цьому, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2012 року у справі № К/9991/5398/12.

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, суд зазначає, що для вирішення спору важливе значення має факт реєстрації та перебування контрагента платника податку на додану вартість в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Як встановлено під час розгляду справи, на момент складання податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість.

З урахуванням наведеного суд зазначає про відповідність здійснених господарських операцій статутній діяльності позивача та його контрагента.

Крім того, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту за рахунок послуг, отриманих від ТОВ "Алегрія." позивачем наданий акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 26.12.2014 року № 1832/26-59-22-08/38886204 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Алегрія" по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам за період серпень 2014 року, яким надано оцінку господарським відносинам ТОВ "Алегрія" та ТОВ "Шоппер Маркетинг" згідно договору № 01/ША від 02.01.2014 року та встановлено реальність здійснення господарських відносин та відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків з ТОВ "Шоппер Маркетинг" за серпень 2014 року.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, а також того, що вчинення зазначених правочинів не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Алегрія.», тому податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 23 січня 2015 року форми "Р" № 67/26552213 визнається судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 23 січня 2015 року форми "Р" № 67/26552213.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоппер Маркетинг" () судові витрати у розмірі 490 (чотириста дев'яносто) грн.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева

Повний текст рішення складений 7 жовтня 2015 року.