Справа № 5173/11/2070
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2011-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

20 липня 2011 р. № 2-а- 5173/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання -Смоляр Є.А.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника повивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом

ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Московському районі м.Харкова

про визнання недійсними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги заявлені до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова та після уточнення позивач просить суд визнати недійсними рішення № НОМЕР_1 від 16.05.2007, № НОМЕР_2 від 16.05.2007 про застосування штрафних (фінансових) санкцій. У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав у повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, пославшись на письмові заперечення, які наявні у матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржувані рішення на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступні обставини.

Відповідач, ФОП ОСОБА_3 пройшовши передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набула правового статусу субєкта господарювання фізична особа підприємець, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з ідентифікаційним кодом НОМЕР_3, як платник податків, зборів (обовязкових платежів) знаходиться на обліку в ДПІ Московського району м. Харкова та відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку серії В № 196319 на момент виникнення спірних правовідносин була платником єдиного податку.

20.04.2007 року стосовно питань контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу субєктами підприємницької діяльності проведено перевірку господарської одиниці - більярдний клуб „Золотое руно, що належить позивачу за результатами якої складено акт № 20402398/2310 від 20.04.2007.

Перевіркою встановлено, не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 200,72 грн. чим порушено п. 1, 2 ст. З Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та здійснення діяльності в сфері грального бізнесу (гра в більярд) без придбання відповідних торгових патентів, чим було порушено абз. 6 ч. 3 ст. 5 Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності № 98/96 від 23.03.1996.

За результатами перевірки відповідачем прийнято рішення № НОМЕР_2 від 16.05.2007, яким до позивача застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1003,60 грн., рішення № НОМЕР_4 від 16.05.2007, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в розмірі 20740 грн.

У судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги посилаючись на те, що при проведенні перевірки фахівцями відповідача не врахованого того, що ФОП ОСОБА_3 відповідно до ст.6 Закону України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності субєктів малого підприємництва»є платником єдиного податку та відповідно має право не застосовувати електронні контрольно-касові апарати для проведення розрахунків із споживачами. Крім того представник позивача послався на те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності патентуванню підлягають операції з надання послуг у сфері грального бізнесу, які здійснюються субєктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами, тоді як ФОП ОСОБА_4 відповідно до договору про спільну діяльність з ТОВ «Національна школа більярдного спорту»проводилися саме змагання з зазначеного виду спорту. Також представник позивача зазначив, що перевірка проведена із порушення положень ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу України» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Щодо посилань позивача на недотримання перевіряючими вимог законодавства в частині не повідомлення позивача про проведення перевірки за 10 днів, суд зазначає, що вимоги щодо направлення не пізніш ніж за десять днів до дня проведення планової виїзної перевірки письмового повідомлення з зазначенням дати її початку та закінчення, які передбачені ч. 4 ст. 111 Закону України Про державну податкову службу в Україні застосовуються в разі проведення планової документальної перевірки платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ними податків та зборів (обовязкових платежів) і не поширюються на перевірки з питань дотримання положень Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, оскільки застосування реєстратора розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг діючим законодавством не визначено в якості податку або збору (обовязкового платежу).

ОСОБА_5 № 1776 є спеціальним у питаннях застосування реєстраторів розрахункових операцій, то інші нормативні акти, у тому числі ОСОБА_5 України Про державну податкову службу України № 509, застосовуються тільки в частині, не врегульованій Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Суд зазначає, що ст. 112 Закону № 509-ХІІ, яка встановлює умови допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення планових та позапланових виїзних перевірок, також передбачає наслідки недотримання контролюючим органом цих умов. Так, згідно частини другою цієї статті ненадання посадовими особами органу державної податкової служби платнику податків документів, перелік яких наведений в частині першій, або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України від 23 березня 1996 року № 98/96-ВР "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) патентуванню підлягають операції з надання послуг у сфері грального бізнесу, які здійснюються суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами. Під гральним бізнесом слід розуміти діяльність, пов'язану з влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (крім державних) та розіграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі (ч. 2 ст. 5 вищезгаданого Закону).

За приписами абзацу шостого ч. 3 ст. 5 цього ж Закону патентуванню підлягають операції з надання послуг використання столів для більярду, що вводиться в дію за допомогою жетона, монети або без них, крім столів для більярду, що використовуються для спортивних аматорських змагань.

Більярдний спорт визнаний в Україні згідно з Переліком видів спорту, що визнані в Україні, затвердженого наказом Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України від 7 лютого 2001 року № 261.

У судовому засіданні представник позивача послався на те, що ФОП ОСОБА_3 у ревізуємий період здійснювалася діяльність із проведення змагань на підтвердження чого було надано договір про спільну діяльність від 26.02.2007 року з ТОВ «Національна школа більярдного спорту», з цього приводу суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; ці дані встановлюються судом на підставі, зокрема, показань свідків; належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем в судове засідання не надано доказів на підтвердження здійснення організації та проведення спортивних змагань та судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України таких доказів не виявлено.

Крім того суд зауважує, що згідно з п. 51 ст. 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-III "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) ліцензуванню підлягають фізкультурно-оздоровча діяльність та спортивна діяльність, організація та проведення спортивних занять професіоналів та любителів спорту, діяльність з підготовки спортсменів до змагань з різних видів спорту, визнаних в Україні.

Під час розгляду справи із пояснень представник позивача встановлено, що ФОП ОСОБА_3 не мала відповідної ліцензії на проведення спортивних аматорських змагань на період, що був предметом перевірки.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач здійснював операції з надання послуг у сфері грального бізнесу, що підлягають патентуванню. При цьому позивач протягом періоду, який був предметом перевірки, перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, що є таким, що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до положень ст. 5, ст. 11 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2063-III "Про державну підтримку малого підприємництва" запровадження спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності є одним з основних напрямків державної підтримки малого підприємництва, суть якої, зокрема, полягає в заміні сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного податку.

Підтвердженням права суб'єкта підприємницької діяльності на користування спрощеною системою оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності є свідоцтво про право сплати єдиного податку, форма та порядок видачі якого згідно із ст. 4 Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" встановлюється Державною податковою адміністрацією України і є єдиними на всій території України.

Правомірність видачі суб'єкту підприємницької діяльності свідоцтва про сплату єдиного податку, а отже, і його дійсність визначаються наявністю у суб'єкта права на перехід на спрощену систему оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності.

Підстави виникнення такого права встановлені ст. 1 Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 з врахуванням приписів ст. 1 цього ж Указу і ст. 2 Закону України "Про державну підтримку малого підприємництва", згідно з положеннями яких його дія не поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності, які проводять діяльність у сфері грального бізнесу, що потребує придбання спеціального патенту.

Таким чином, позивач не підпадав під дію Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", а тому він не звільнявся від застосування реєстраторів розрахункових операцій та розрахункових книжок відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і від відповідальності, передбаченої п. 1. ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", у разі їх незастосування.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем в судовому засіданні доведено, що оскаржувані рішення прийняті законно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, з метою, з якою це повноваження надане, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин та відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167,185 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Московському районі м.Харкова про визнання недійсними та скасування рішень залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

У повному обсязі постанова виготовлена підписана 25.07.2011 року

Суддя Зоркіна Ю.В.