Справа № 346/359/15-а
Суддя: Дякович Віктор Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року Справа № 876/2961/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Дяковича В.П.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області, ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про визнання незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області щодо перерахунку їй пенсії та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.01.2014 року, з врахуванням проведених виплат.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області щодо перерахунку позивачу пенсії та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком на підставі положень 50, 54, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року включно, з врахуванням проведених виплат. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. У зв'язку з цим, до спірних правовідносин має застосовуватись Постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, яка є чинною на даний час.

Також постанову суду оскаржила позивач, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задоволити повністю.

У звязку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження згідно з п.1 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у ній доводів, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задоволити частково, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

Судом встановлено, що позивач є потерпілою від наслідків Чорнобильської катастрофи - категорія 1. Також позивач має II групу інвалідності, захворювання пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС (а.с.8-9).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796 особам віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

- інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам III групи - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно положень ст. 54 Закону № 796 в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, відносно яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком".

Розміри соціальних виплат залежать від економічних чинників, на що вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16.03.2012 року № 4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», судам варто враховувати Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, яким дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Ураховуючи особливості дії в часі закону про Державний бюджет України на відповідний рік, нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, виданий на його виконання, також діє у межах бюджетного року.

Законом України Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 року № 1622-VII встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Проте, відповідно до вказаного Закону, він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 03.08.2014 року.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, до спірних правовідносин застосовується редакція Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» до внесення змін Законом від 31.07.2014 року і яка не обмежувала виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи вищевикладене, позивач має право на пенсію в розмірі, визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свої прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з даним позовом лише 23.01.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із вищевказаним позовом, відсутність поважних причин для поновлення строку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату пенсії за період з 01.01.2014 року по 22.07.2014 року необхідно залишити без розгляду.

Тому позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку звернення до суду за період з 23.07.2014 року по 02.08.2015 року.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з постановленням нової, якою позов слід задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 94, 100, 160, 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року у справі №346/359/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату пенсії за період з 01.01.2014 року по 22.07.2014 року включно залишити без розгляду.

Визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком на підставі положень 50, 54, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 23.07.2014 року по 02.08.2014 року включно, з врахуванням проведених виплат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дати набрання законної сили.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

ОСОБА_2