Справа № 813/2685/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 876/9794/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Хомин Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбарос" до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби ( тепер Державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ТОВ "Укрбарос" 08.04.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ДПІ у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.03.2013 р. № за платежем "податок на прибуток" на суму 6956,00 грн. та № за платежем "податок на додану вартість" на суму 6623,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби від 21 березня 2013 року № та від 21 березня 2013 року №.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ДПІ у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що дана постанова прийнята з неправильним та неповним дослідженням доказів і встановленням обставин у справі та неправильним застосуванням норм права. Апелянт зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено розбіжність в датах укладення договору, зазначену в рахунку на оплату робіт та в акті здачі-приймання. Вважає, що це свідчить про безтоварність господарських операцій по встановленню та запуску базових станцій мобільного зв'язку. Крім того, контрагент - ТзОВ "Нові Технології ТПВ" відсутній за місцезнаходженням та відсутні об'єкти оподаткування, що свідчить про здійснення операцій без мети настання правових наслідків, які не мають реального товарного характеру.

При апеляційному розгляді представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав з зазначених в ній підстав.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ДПІ у Личаківському районі Львівської області ДПС 27.02.2013 року проведено виїзну позапланову перевірку ТзОВ "Укрбарос" з питань взаємовідносин та взаєморозрахунків з ТзОВ "Нові Технології ТПВ", за результатами якої складено акт № 69/15-4/36659772.

Перевіркою встановлено порушення п. 4.1 ст. 44, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту та заниження ПДВ за липень 2012 року на суму 4415 грн.; п. 138.1, 138.2 ст. 138, п. п. 14.1.27 ПК України в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за ІІ-ІІІ кв. 2012 року на суму 22 077 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за ІІ-ІІІ кв. 2012 року на суму 4636 грн.

Висновки податкового органу стосуються господарських операцій по встановленню і запуску обладнання базових станцій мобільного зв'язку між ТзОВ "Укрбарос" та ТзОВ "Нові Технології ТПВ", а саме: в рахунку № 32 від 31.07.2012 року в реквізиті "договір" вказано, що рахунок виписаний згідно з договором № 30/07/2012 від 30.07.2012 року, а до перевірки представлено договір № 30/07/2012 від 27.07.2012 року (дата виписки); в акті здачі-приймання робіт в реквізиті "договір" зазначено договір № 30/07/2012 від 30.07.2012 року, що не відповідає представленому до перевірки договору № 30/07/2012 від 27.07.2012 року (дата виписки).

Крім того, в основу доводів про допущені ТзОВ "Укрбарос" порушення відповідач покликається на акт "Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТзОВ "Нові Технології ТПВ" щодо підтвердження господарських відносини за травень, червень та липень 2012 року" від 08.11.2012 року № 4723/22-1/35921869, проведену ДПІ у Печерському районі м. Києва, яким встановлено відсутність платника за податковою адресою, відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів за травень-липень 2012 року.

На підставі акту перевірки від 27.02.2013 року було винесено податкове повідомлення-рішення від 21.03.2013 року № за платежем "податок на прибуток" на суму 6956,00 грн. (+4637 грн. - основний платіж, 2 319 - штрафні санкції) та № за платежем "податок на додану вартість" на суму 6623,00 грн.(+ 4415 - основний платіж, 2 208 грн. - штрафна санкція).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані ТзОВ "Укрбарос" для перевірки первинні документи підтверджують витрати, пов'язані із провадження господарської діяльності, а отже і правомірність визначення суми податку на прибуток за цими операціями, а також правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість, натомість наведені відповідачем аргументи є безпідставними і такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з п. п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійсненні операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї з подій, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи товари/послуги та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

З матеріалів справи видно, що копіями первинних бухгалтерських документів (договір, накладна, акт виконаних робіт, платіжне доручення) підтверджується факт виконання та отримання від ТзОВ "Нові Технології ТПВ" виконаних згідно з договором робіт в липні 2012 року. Податковий орган не встановив і не заперечив фактичного виконання робіт.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХГУ обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з вимогами п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи ( на паперових і машино зчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити, як: назва підприємства, установи, від імені яких складено документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.

Отже, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Як видно з матеріалів справи, між ТзОВ "Укрбарос" (Замовник) та ТзОВ "Нові Технології ТПВ" (Виконавець) 27 липня 2012 року було укладено договір № 30/072012 на виконання робіт по встановленню і запуску обладнання базових станцій мобільного зв'язку, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується виконати за безготівкову оплату роботи по монтажу і налаштуванню передавачів зв'язку стандарту GSM на об'єктах Замовника згідно заявок на виконання кожного окремо взятого замовлення. Згідно з п. 1.4 Замовник надає Виконавцю Замовлення щодо кожного об'єкта, яке укладається в письмовій формі.

Додатком № 1 до договору № 30/072012 від 27.07.2012 року затверджено протокол погодження договірної ціни, згідно з яким сторони дійшли згоди щодо вартості робіт, зокрема вартість робіт по встановленню дуплексера (один, два, три сектора) та монтаж ТМА становить 26492,43 грн., ПДВ 4415,41 грн.

Крім цього, позивач підтверджує факт отримання послуг іншими необхідними бухгалтерськими документами, зокрема:

Згідно з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 31/07-36 від 31.07.2012 року Виконавець виконав роботи на обумовлену суму 26492,23 грн., ПДВ 4415,41 грн. В акті наведено перелік виконаних робіт, кількість об'єктів. Посилання про виконані роботи зроблено на договір № 30/072012 від 30.07.2012 року.

Згідно з рахунком № 32 від 31.07.2012 року до оплати за встановлення дуплексера (один, два, три сектора) та монтаж ТМА належить 26492,43 грн., ПДВ 4415,41 грн. В рахунку також є посилання на підставу оплати № 30/072012 від 30.07.2012 р. Згідно з банківською випискою по особовим рахункам ТзОВ "Укрбарос", платіжним дорученням № 717 від 01.08.2012 р. здійснено оплату за виконані роботи повністю. По бухгалтерському обліку оплата відображена проведенням Д-т 631 К-т 331., кредиторська заборгованість відсутня.

ТзОВ "Нові Технології ТПВ" видало податкову накладну № 812 від 31.07.2012 р. на суму 26492,43 грн., ПДВ 4415,41 грн. на підставі договору від 27.07.2012 р. № 30/072012. Податкову накладну ТзОВ "Укрбарос" включило до податкового кредиту в липні 2012 р.

Крім того, ТзОВ "Укрбарос" надало перелік об'єктів з адресами об'єктів, на яких виконано та прийнято роботи з фотокопіями відповідного обладнання.

Щодо посилань податкового органу на те, що в рахунку про оплату та акті виконаних робіт зроблено посилання на договір № 30/07/2012 від 30.07.2012 р., а не на договір № 30/07/2012 від 27.07.2012 р., то колегія суддів бере до уваги висновок суду першої інстанції та пояснення позивача про те, що мала місце описка, яка пояснюється і тим, що іншого договору, ніж № 30/07/2012 від 27.07.2012 р. між цими ж сторонами не було.

Крім того, звернуто увагу на те, що лише податкова накладна, а не акт виконаних робіт чи виставлений до оплати рахунок є підставою для формування податкових зобов'язань.

Крім того, представник ДПІ не пояснив та не довів, яким чином дата договору впливає на цивільні та податкові зобов'язання та призводить до неможливості їх виконання.

Колегія суддів не бере до уваги покликання ДПІ на акт "Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТзОВ "Нові Технології ТПВ" щодо підтвердження господарських відносини за травень, червень та липень 2012 року" від 08.11.2012 року № 4723/22-1/35921869, проведену ДПІ у Печерському районі м. Києва, яким встановлено відсутність платника за податковою адресою, відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів за травень-липень 2012 року, оскільки зазначений акт свідчить лише про неможливість проведення перевірки платника податків, а причини за яких складено акт від 08.11.2012 р. жодним чином не стосуються та не впливають на договірні зобов'язання, що виникли між ТзОВ "Укрбарос" та ТзОВ "Нові Технології ТПВ".

У відповідності до законодавства України платник податків не може нести відповідальності за дії чи бездіяльність своїх контрагентів.

Відповідно до ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту і відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Також відсутність контрагента позивача за юридичною адресою не є самостійною правовою підставою для визнання правочину нікчемним.

В контексті наведеного слід зазначити, що висновок податкового органу про нікчемність правочину є необґрунтованим.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані ТзОВ "Укрбарос" для перевірки первинні документи підтверджують витрати, пов'язані із провадження господарської діяльності, а отже і правомірність визначення суми податку на прибуток за цими операціями, а також правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Недоліки в оформленні окремих первинних документів не є істотними, оскільки не призвели до ненадходження до бюджету відповідних податків.

При цьому, апеляційним судом взято до уваги те, що процесуального судового рішення про нікчемність вказаної вище угоди, чи вироку суду, яким також було би встановлено такі ж обставини суду не представлено.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року у справі №813/2685/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 06.10.2015 року.