Справа № 813/1715/15
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 р. Справа № 876/7128/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

та представника відповідача: Широка Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року у справі за позовом громадянина - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області, Державного реєстратора Львівського міського управління юстиції про скасування рішення про застосування фінансових санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А:

06.04.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про:

визнання дій Головного управління ДФС у Львівській області, які виразились у втручанні у право приватної власності шляхом застосування штрафних санкцій у розмірі 10 тисяч гривень за рішенням від 23.02.2015 року за №11/2100/НОМЕР_1 невиправданим для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та в силу норм статті 19, 57, 117 Конституції України, ч.3 ст.21 та ч.4 ст.23 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" через відсутність у Головного управління ДФС у Львівській області зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів та опублікованого в офіційному бюлетені «Офіційний вісник України» Положення про організацію його діяльності, функції та повноваження (права) як юридичної особи публічного права;

встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень - органу доходів і зборів у юридичної особи з найменуванням «Головне управління ДФС у Львівській області» ();

визнання протиправними дії юридичної особи з найменуванням «Головне управління ДФС у Львівській області» щодо складання відносно ОСОБА_3 акта від 11.02.2015 року за №13/26/2100/НОМЕР_1 та рішення від 23.02.2015 року за №11/2100/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у зв'язку з відсутністю у даної юридичної особи відповідного обсягу повноважень контролюючого органу, а також відсутністю складу та події правопорушення;

визнання нечинним рішення від 23.02.2015 року за №11/2100/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій, залишене без змін рішенням від 23.03.2015 року за №2589/У/99-99-10-01-02-25 ДФС України, у зв'язку з його невідповідністю актам законодавства та про визнання протиправними дій, які виразилися у порушенні вимог ч.2 ст.19 Конституції України, підп.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.80.2 ст.80, п.81.1 ст.81, абзац.1 п.81.3 ст.81 ПК України, постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року за №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» за обставин наведених у позовній заяві;

визнання недостовірними відомостей про юридичну особу з найменуванням «Головне управління ДФС у Львівській області», які внесені 29.10.2014 року за записом № 0035540 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

визнання протиправними дій державного реєстратора, які виразились у здійсненні ним 29.10.2014 року державної реєстрації юридичної особи з найменуванням «Головне управління ДФС у Львівській області» () з порушенням вимог ст.ст.4, 8, 24, 25, ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб - підприємців», які не можна усунути;

скасувати рішення державного реєстратора від 29.10.2014 року про проведення державної реєстрації юридичної особи з найменуванням «Головне управління ДФС у Львівській області» (), як таке що прийняте за відсутності факту створення цієї особи та за відсутності чинного установчого документу (положення про її діяльність, функціонування та повноваження), з істотним порушенням порядку створення юридичної особи;

покладення на засновника обов'язку щодо проведення ліквідації заснованої ним юридичної особи з найменуванням «Головне управління ДФС у Львівській області» у зв'язку із відсутністю чинного установчого документу (положення) про цю особу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що юридична особа з найменуванням «Головне управління ДФС у Львівській області» не має права пред'являти до громадян України вимоги майнового характеру, які зачіпають право їх приватної власності, зокрема щодо погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску та штрафних санкцій, оскільки Положення, що визначає організацію її діяльності, а також правила поведінки (права) її посадових осіб у сфері оподаткування - не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області, рішення про застосування фінансових санкцій від 23.02.2015 року за №11/2100/НОМЕР_1. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Відповідач, скаргу Головне управління ДФС у Львівській області постанову оскаржило, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що під час проведення фактичної перевірки було встановлено порушення позивачем постанови КМУ «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» від 30.10.2008 року за №957, зокрема, в магазині-кафе 11.02.2015 року реалізовано пляшку вина виноградного газованого «Советское искристое» напівсолодке біле 9,5-13% об. 0,75 л за ціною 27 грн. 50 коп. за пляшку, що є нижчою ніж мінімальна роздрібна ціна, підтверджено розрахунковою квитанцією від 11.02.2015 року за №АСГГ 172709. Накладних на отримання вищезазначеного алкогольного напою до перевірки не представлено, чим порушено вимоги п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме не забезпечено облік товарних запасів за місцем їх реалізації/зберіганнія.

У ході апеляційного розгляду представник апелянта Широка Х.І. надала пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду надала пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача, які не стосуються спірного рішення про застосування штрафних санкцій та державної реєстрації Головного управління ДФС у Львівській області, є нічим іншим як мотивами позовних вимог, які окремо не захищають його прав, а тому правові підстави для їх задоволення та відображення у резолютивній частині постанови у суду відсутні. Адміністративний позов підлягає задоволенню лише в частині визнання нечинним рішення про застосування до позивача фінансових санкцій від 23.02.2015 року за №11/2100/НОМЕР_1, а тому адміністративний позов в цій частині слід задовольнити. В іншій частині в задоволенні позову належить відмовити.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що за результатами перевірки магазину-кафе, що розташований за адресою Сколівський район, смт.Славське, вул.Устияновича, 4, та належить суб'єкту господарювання - фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 складено акт за №13/26/2100/НОМЕР_1 від 11.02.2015 року та прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 23.02.2015 року за №11/2100/НОМЕР_1, яким відповідача зобов'язано сплатити у встановленому законодавством порядку штраф у розмірі 10000 грн. 00 коп.

В акті перевірки зазначено, що позивачем 11.02.2015 року реалізовано пляшку вина виноградного газованого «Советское искристое» напівсолодке біле 9,5-13% об. 0,75 л за ціною 27 грн. 50 коп. за пляшку, що є нижчою ніж мінімальна роздрібна ціна, підтверджено розрахунковою квитанцією від 11.02.2015 року за №АСГГ 172709.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення державної дисципліни цін при здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме: здійснено роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими від мінімальних роздрібних цін на такі алкогольні напої, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року за №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв.

Як передбачено абзац.13 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року за №481/95-BP, з наступними змінами та доповненнями, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Відповідно до визначень ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року за №265/95-ВР, з наступними змінами та доповненнями, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Статтею 3 даного Закону передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані, зокрема, проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції; у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з ст.8 цього ж Закону, форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органом доходів і зборів.

Відповідно до п.5.3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року за № 614 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 року за №105/5296, відривна частина розрахункової квитанції повинна містити обов'язкові реквізити: напис "РОЗРАХУНКОВА КВИТАНЦІЯ", серію (чотири літери) та номер (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції; назву СГ; ідентифікаційний код за ЄДРПОУ юридичної особи або ідентифікаційний номер за ДРФО фізичної особи, перед яким написані (надруковані) великі літери "ІД"; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно із Законом України "Про податок на додану вартість"; перед номером написані (надруковані) великі літери "ПН"; за наявності на розрахунковій квитанції податкового номера дозволяється не вказувати ідентифікаційний код за ЄДРПОУ (номер за ДРФО); назви окремих реквізитів, які стосуються даних про товар (послугу), а саме: написи "Найменування товару (послуги)", "Вартість о. в." (вартість одиниці виміру), "ПДВ (%)", "Вартість"; рядки для записування даних про товар (послугу) або про операцію виплати: найменування товару (послуги, назви операції виплати), вартості одиниці виміру товару (суми коштів по одній операції виплати), ставки ПДВ у відсотках, вартості товару (суми коштів по здійснених операціях виплати), а в разі продажу алкогольних напоїв або тютюнових виробів - найменування товару та його вартість; напис "Сума розрахунку (грн., коп.)" та загальну вартість усіх товарів (послуг), оплачених за однією розрахунковою квитанцією (загальну суму виданих коштів); напис "Розрахунок провів", рядок для підпису особи, що здійснює розрахунки; дату (день, місяць, рік) проведення розрахунків.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи відривної частини квитанції від 11.02.2015 року за №АСГГ 172709 така не містить обов'язкових реквізитів, які встановлені уповноваженим органом для розрахункових документів, що підтверджує факт продажу товару.

Крім того, серія та номер квитанції, яка долучена контролюючим органом до матеріалів справи, не співпадає з серіями та номерами квитанцій виданих у день порушення та занесених до книги обліку розрахункових операцій за №г/4, що також вказує на недоведеність, як цього вимагає ч.2 ст.71 КАС України, Головним управління ДФС у Львівській області обставин самої реалізації алкогольних товарів.

При цьому, судом враховано положення п.2 Глави І розділу ІІІ Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого Наказ Міністерства доходів і зборів України 28.08.2013 року за №417 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 року за №1618/24150, відповідно до якого розрахункова книжка має бути зброшурована, складатися з блоків послідовно пронумерованих розрахункових квитанцій або спрощених розрахункових квитанцій та реєстраційної сторінки, при цьому серії та номери квитанцій одного виду, зареєстрованих окремим суб'єктом господарювання, не повинні повторюватися у межах розрядності серій та номерів.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що дана квитанція не є належним доказом в підтвердження обставин реалізації алкогольних товарів за ціною нижчою, ніж мінімальна роздрібна ціна, не підтверджує факту такої реалізації, а тому не може бути тим доказом, який обґрунтовує підставність втручання контролюючого органу у власність особи, шляхом притягнення її до відповідальності.

Інші мотиви позовної заяви що стосуються суті порушення судом не досліджуються, оскільки не підтверджено самого факту реалізації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення про застосування до позивача фінансових санкцій від 23.02.2015 року за №11/2100/НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу відсутності компетенції (повноважень) Головного управління ДФС у Львівській області, то суд зазначає наступне.

Згідно з підп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно ПК України п.20.1 ст.20 ПК України, проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розраід час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Частиною 4 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Враховуючи вищенаведені положення та те, що, в даному випадку, контролюючим органом здійснювалась перевірка дотримання норм законодавства про виробництво та обіг підакцизних товарів, суд вважає, що відповідачем в межах своєї компетенції було проведено фактичну перевірку, складено відповідний акт перевірки та прийнято рішення про застосування фінансових санкцій, оскільки зазначені дії суб'єкта владних повноважень вчинені з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що відповідно до п.80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи), а тому посилання останнього на те, що перевірка проводилась без надсилання йому наказу та направлення на перевірки, службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на перевірку, не беруться до уваги при дослідженні правомірності проведення перевірки.

Що стосується інших вимог, які ґрунтуються на незаконній, на думку позивача, реєстрації юридичної особи Головного управління ДФС у Львівській області, то такі задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як передбачено ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

В даному випадку позивач оспорює рішення відповідача, які є правовими актами індивідуальної дії, зокрема стосуються реєстрації територіального органу державної влади. Такі правові акти породжують права та обов'язки тільки тих суб'єктів, яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними рішеннями відповідача не породжує для останнього і права на захист.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року за №21-34а15, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до абзацу другого ч.1 ст.244-2 КАС України. При цьому, суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що питання державної реєстрації контролюючого органу жодним чином не впливає на права, свободи та інтереси позивача як платника податків, а тому підстави для дослідження правомірності такої реєстрації за відсутності порушеного права останнього внаслідок здійснення даної реєстрації у суду відсутні.

Інші ж вимоги позивача, які не стосуються спірного рішення про застосування штрафних санкцій та державної реєстрації Головного управління ДФС у Львівській області, є нічим іншим як мотивами позовних вимог, які окремо не захищають його прав, а тому правові підстави для їх задоволення та відображення у резолютивній частині постанови у суду відсутні.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року у справі №813/1715/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний