Справа № 826/7276/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7276/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

08 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає рішення відповідача про відмову у надання йому статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачем було подано заяву 26.09.2014 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На підставі мотивів, викладених у висновку від 16.01.2014 року Державною міграційною службою України вирішено (від 25 березня 2015 року № 232-15) позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

У відповідності до пунктів 1, 4, 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; додатковий захист -форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті; особа, яка потребує додаткового захисту, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Правова позиція по даному питанню висловлена Вищим адміністративним судом України в постанові Пленуму від № 1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», за п. 23 якої при розгляді зазначених справ судам слід ураховувати, що обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем, а тому з'ясування суб'єктивних обставин є першочерговим завданням судів під час вирішення таких спорів.

Суб'єктивна оцінка залежить від особистості, і те, що для однієї особи є нормою, для іншої може бути нестерпним. Побоювання ґрунтується не тільки на тому, що особа постраждала особисто від дій, які змусили її покинути країну, тобто ці побоювання можуть випливати не з власного досвіду біженця, а з досвіду інших людей (рідних, друзів та інших членів тієї ж расової або соціальної групи тощо).

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Судом першої інстанції встановлено, що за змістом заяви позивача від 26.09.2014 року № 163 (а.с. 33) побоювання повернення до Сирії обумовлені наявністю війни, можливістю примусового призову на військову службу, можливістю бути ув'язненим за псування репутації своєї країни походження (оскільки позивач відбував покарання в України за вчинене ним кримінальне діяння) в зв'язку з цим життя позивача буде в Сирії в небезпеці.

Зі співбесіди за 07 жовтня 2014 року (а.с. 70) судом першої інстанції було встановлено, що жодних причин, які пов'язані з побоюваннями за своє життя та здоров'я позивачем фактично не висловлено. Позивач повідомляє, що причиною, яка змусила його звернутися до міграційної служби є «для того аби легально проживати на території України та не мати жодних проблем». Окрім того, щодо обставин військової служби він заявляє про те, що не хоче повертатися аби воювати проти своїх (а.с.70,71). Тобто жодних побоювань за своє життя за цими обставинами у країні свого походження позивач не заявляє.

Окрім того, згідно довідки про звільнення позивача (а.с. 38) позивач закінчив відбування покарання (ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України - умисне вбивство з корисливих мотивів) 23 липня 2014 року, а відповідну заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту подав 26.09.2014 року, тобто в строк через два місяці. Такий тривалий строк не обумовлений жодними причинами і обставинами, наявність яких перешкоджала позивачу звернутися до органів ДМСУ з заявою при визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вказане в сукупності дає підстави дійти до висновку, що суб'єктивна оцінка залежить від особистості, і те, що для однієї особи є нормою, для іншої може бути нестерпним, а тому жодних суб'єктивних факторів наявності побоювання за своє життя та здоров'я, які обумовлюють неможливість повернення заявника до Сирії позивачем відповідачу у матеріалах співбесід не заявлено. Навпаки, мотивом звернення вказано обставини необхідності фактичної легалізації свого перебування в Україні. Небажання воювати обумовлено небажанням воювати проти своїх, а не у зв'язку з побоюванням через небезпеку до свого життя чи здоров'я.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вказані позивачем у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту мотиви не знайшли свого підтвердження за наслідком проведених співбесід, що вказує на відсутність у позивача суб'єктивної сторони побоювань.

Окрім того, небажання виконувати свій військовий обов'язок та наявність можливого кримінального переслідування не є підставою для надання статусу біженця або додаткового захисту.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 08.10.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.