Справа № 826/11124/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року № 826/11124/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1
до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги заявлені про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві №361 від 04.06.15 р., зобов'язання прийняти до розгляду заяву громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог чинного законодавства України.

ОСОБА_1 (громадянин Демократичної Республіки Конго), ІНФОРМАЦІЯ_1, покинув країну громадського походження 28.11.06 р.; прибув на територію України 17.11.11 р. автобусом, нелегально.

09.04.12 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду заяви, згідно висновку Головного управління від 04.07.12 р., рішенням Державної міграційної служби України від 10.08.12 р. №468-12 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.11.12 р. у справі №2а-13923/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 10.08.12 р. №468-12, зобов'язання повторно розглянути питання про визнання заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.13 р. судове рішення залишене без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.04.13 р. відмовлено у відкритті касаційного провадженні у справі.

04.06.15 р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В заяві позивач зазначив політичне переслідування як підставу для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві від 04.06.15 р. №361 "Про відмову в прийнятті заяви для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, гр. ДР Конго ОСОБА_1" на підставі ч.6 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" відмовлено в прийнятті заяви для вирішення питання про визнання заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

04.06.15 р. позивачу скеровано відповідне повідомлення №125 про прийняте рішення, отримане ним 04.06.15 р.

Позивач - ОСОБА_1 вважає вказане рішення незаконним та просить його скасувати з таких підстав.

Позивач зазначає, що у отриманому ним повідомленні від 04.06.15 р. №125 відсутні підстави для відмови у задоволенні його заяви.

Під час подачі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ним надано всі необхідні відомості для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту згідно Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що попередньо позивач вже звертався до міграційного органу з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і йому було відмовлено. Вказане рішення залишене без змін.

Після вивчення та аналізу заяви було встановлено, що причини, які викладені у заяві від 09.04.12 р., та причини, викладені в заяві від 04.06.15 р., тотожні, що є підставою для відмови у прийняття заяви.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" -

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

В даному випадку згідно наявних у справі матеріалів до подачі заяви від 04.06.15 р. про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, 09.04.12 р. ОСОБА_1 звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду заяви рішенням Державної міграційної служби України від 10.08.12 р. №468-12 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідність вказаного рішення вимогам законодавства підтверджено постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.11.12 р. у справі №2а-13923/12/2670, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.13р.

В матеріалах справи відсутні докази того, що під час повторної подачі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, позивачем надано нові докази та пояснення щодо підстав звернення з такою заявою.

В той же час, згідно ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Оскільки щодо позивача попередньо приймалося рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у відповідача були підстави для прийняття рішення про відмову у прийнятті заяви для вирішення питання про визнання заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева