Справа № 816/3206/15
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/3206/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кулик-Куличок О.Л.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Полтавський автоагрегатний завод" /надалі - позивач, ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод"/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області /надалі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві/ про скасування податкового повідомлення-рішення № 000362301S від 23.07.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено за результатами проведеної планової виїзної перевірки ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, що набрала форму акта від 21.04.2015 № 1762/16-01-22-01-09/00232124. Позивач вважає помилковими висновки акта перевірки від 21.04.2015 № 1762/16-01-22-01-09/00232124 про порушення п.п. 138.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.137.10 ст. 137, п. 44.1 ст. 44, п.п. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України. Зокрема, щодо господарських операцій з ТОВ «Лео Модус», ТОВ «Югамет», ПП «Промкварт» зазначає, що договори з вказаними контрагентами укладалися у спрощеній формі, а право на формування витрат підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку та платіжними документами. Також вважає помилковими висновки акта перевірки про завищення витрат у зв'язку з включенням до їх складу витрат на інформаційно-консультативні послуги від ТОВ «Елікс», оскільки вказані витрати відображені позивачем у складі витрат того звітного періоду, у якому вони були здійснені, що відповідає вимогам пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати».

19.08.2015 до суду надійшли письмові заперечення проти позову, яких відповідач на підтвердження правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення посилається на висновки акта перевірки від 21.04.2015 № 1762/16-01-22-01-09/00232124. Зазначає, що позивачем віднесено до складу витрат за 2013 рік вартість придбаних у ТОВ «Елікс» інформаційно - консультаційних послуг в розмірі 75000 грн. у порушення приписів ст. 138 Податкового кодексу України та вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», оскільки вказані інформаційно - консультаційні послуги надано стосовно застосування у виробництві нового інструменту, який у 2013 році не був поставлений, а його поставка лише тільки планується до кінця 2015 року. Пояснює, що позивачем безпідставно включено до складу витрат 2013 року витрати на придбання товарів у ТОВ «Лео Модус», ТОВ «Югамет», ПП «Промкварт», оскільки господарські операції з вказаними контрагентами носили безтоварний характер /том 1 а.с. 160-164/.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод", ідентифікаційний код 00232124, зареєстроване як юридична особа та взяте на податковий облік в органах державної податкової служби з 29.12.1995 за № 49.

Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджено, що станом на 12.04.2013 ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" мав право здійснювати наступні види діяльності: 29.32 Виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів, 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у., 81.10 Комплексне обслуговування обєктів, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, 56.29 Постачання інших готових страв, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна /том 3 а.с. 41-42/.

У термін з 02.02.2015 по 14.04.2014 посадовими особами ДПІ у м. Полтаві проведено планову виїзну перевірку ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 21.04.2015 № 1762/16-01-22-01-09/00232124 /том 1 а.с. 14-103/.

За висновками перевірки контролюючим органом встановлено, зокрема, порушення п.п. 138.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.137.10 ст. 137, п. 44.1 ст. 44, п.п. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на прибуток за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на суму 424589 грн. /том 1 а.с. 101/.

07.05.2015 на підставі акта перевірки від 21.04.2015 № 1762/16-01-22-01-09/00232124 ДПІ у м. Полтаві винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу визначено грошове зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 530736 грн. 25 коп., у тому числі: за основним платежем у розмірі 424589 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 106147 грн. 25 коп.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07.05.2015 в адміністративному порядку разом з іншими податковими повідомленнями-рішеннями, які винесені контролюючим органом на підставі вказаного вище акта перевірки.

Рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.07.2015 № 2616/10/16-31-10-04-11 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, а скаргу позивача в цій частині без задоволення; скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 № НОМЕР_1 в частині нарахованого основного платежу в сумі 405174 грн. та штрафної санкції в сумі 101293 грн. 50 коп., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" без задоволення /том 1 а.с. 104-110/.

23.07.2015 на підставі акта перевірки від 21.04.2015 № 1762/16-01-22-01-09/00232124 ДПІ у м. Полтаві винесено податкове повідомлення рішення № 000362301S, яким ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок прибуток приватних підприємств" на загальну суму 24268 грн. 75 коп., з них: за основним платежем в розмірі 19415 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 4853 грн. 75 /том 1 а.с. 111/.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням № 000362301S від 23.07.2015, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню від 23.07.2015 № 000362301S, суд дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що 17.04.2013 між ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" (замовник) та ТОВ «Елікс» (виконавець) укладено договір № 130401У /том 1 а.с. 137-138/, за умовами якого виконавець надає замовнику інформаційно-консультаційні послуги по технології застосування (підбір, режими і стратегії обробки) сучасного металоріжучого інструменту для прес-форм згідно креслень замовника згідно переліку, зазначеного у договорі, а замовник оплачує надані послуги відповідно до умов даного договору.

Згідно пунктів 2.1, 3.1 договору виконавець зобовязується надати послуги у строк до 30.06.2013. Договірна вартість послуг по даному договору, згідно протоколу узгодження ціни № 1 від 12.04.2013, встановлена в розмірі 90000 грн., в тому числі ПДВ 20% - 15000 грн. Пунктом 4.1 договору передбачено, що задача/приймання виконаних робіт підтверджується актом, підписаним обома сторонами.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань /пункт 5.1 договору/.

На підтвердження понесення витрат на інформаційно-консультаційні послуги згідно договору № 130401У від 17.04.2013 позивачем надано до суду копію акту здачі-прийняття робіт № А-081 від 18.06.2013 /том 1 а.с. 139/, копії податкових накладних /том 1 а.с. 140-144/, копію звіту до договору про інформаційно-консультаційні послуги № 130401У від 17.04.2013 /том 1 а.с. 219- 227/ та копії платіжних доручень /том 1 а.с. 145-153/.

Перевіркою встановлено та зафіксовано в акті перевірки, що придбання інформаційно-консультаційних послуг в сумі 75000 грн. в бухгалтерському обліку віднесено до загальновиробничих витрат: Д-т 91 "Загальновиробничі витрати" К-т 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" з подальшим віднесенням до витрат на виробництво Д-т 23 "Виробництво" К-т 91 "Загальновиробничі витрати".

При цьому, вартість зазначених інформаційно консультаційних послуг в сумі 75000 грн. враховано в загальній сумі витрат, відображених по рядку 05.1 Декларації з податку на прибуток підприємства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» /том 1 а.с. 30/.

Як вбачається з наданого до суду розрахунку ДПІ у м. Полтаві /том 3 а.с. 47/ та акта перевірки від 21.04.2015 № 1762/16-01-22-01-09/00232124, контролюючим органом встановлено порушення позивачем п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, що полягає у завищенні обсягу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) на загальну суму 75000 грн., у звязку з чим ДПІ у м. Полтаві зроблено висновок про заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 14250 грн.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України /у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.8. ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Згідно з приписами пункту 4 цього Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» об'єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

При цьому, підпунктом 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно з приписами п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, перелік яких наведено у п. 138.8. ст. 138 Податкового кодексу України, та які прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням ІІІ розділу Податкового кодексу України, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення.

Згідно пояснень представників позивача в ході розгляду справи ПАТ "Автоагрегатний завод" не має нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, натомість всі витрати розподіляються.

Суд бере до уваги, що позивач не придбав сучасного металоріжучого інструменту, інформаційно-консультаційні послуги по технології застосування (підбір, режими і стратегії обробки) якого для прес-форм згідно креслень замовника було придбано у ТОВ «Елікс», що підтверджується письмовими поясненнями представника позивача /том 2 а.с. 194/, за змістом яких ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" придбано у ТОВ «Елікс» за договором № 130401У від 17.04.2013 інформаційно-консультаційні послуги по технології застосування сучасного металоріжучого інструменту, необхідного для виробництва гальмівних кранів. Однак, підібраний інструмент позивачем на час проведення перевірки не придбано та його придбання тільки планується у травні 2015 року.

Відтак, товар, з метою організації виробництва якого придбавалися інформаційно-консультаційні послуги у ТОВ «Елікс» за договором № 130401У від 17.04.2013 на суму 75000 грн., станом на час проведення перевірки позивачем не виготовлявся та відповідно не реалізовувався.

Однак, вартість зазначених інформаційно консультаційних послуг було враховано позивачем у загальній сумі витрат, відображених по рядку 05.1 Декларації з податку на прибуток підприємства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)», тобто витрати на придбання інформаційно консультаційних послуг позивачем визнано витратами податкового періоду, в якому не було визнано доходи від реалізації товарів, з виробництвом яких вказані витрати можуть бути повязані, та позивачем включено вартість, придбаних у ТОВ «Елікс» інформаційно консультаційних послуг до собівартості товарів (робіт, послуг), при виробництві яких вказані інформаційно консультаційні послуги взагалі не використовувалися та використовуватися не могли, оскільки позивач не придбав необхідного для організації виробництва сучасного металоріжучого інструменту.

З огляду на вищевикладене суд погоджується з висновками контролюючого органу про порушення позивачем приписів ст. 138 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем було завищено обсяг собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) у 2013 році на загальну суму 75000 грн. та відповідно занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за перевіряємий період на суму 14250 грн.

Як вбачається з розрахунку ДПІ у м. Полтаві /том 3 а.с. 47/ та акта перевірки, контролюючим органом також встановлено завищення позивачем у перевіряємому періоді витрат операційної діяльності при формуванні собівартості реалізованих товарів за рахунок включення вартості товарно-матеріальних цінностей у звязку з відсутністю реально вчинених господарських операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей по господарським операціям з:

- ТОВ «Лео Модус» на суму 21009 грн., внаслідок чого позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 3992 грн.;

- ПП «Промкварт» на суму 1797 грн., внаслідок чого позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 341 грн. 43 коп.;

- ТОВ «Югамет» на суму 4375 грн., внаслідок чого позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 831 грн.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з приписами статті 134 Податкового кодексу України /у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За приписами п. 138.8. ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на вимоги наведених норм Податкового кодексу України підставою для зменшення платником податків обєкту оподаткування на суму витрат з придбання (виготовлення) товарів (послуг) є витрати платника податку, визначені на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та здійснені для провадження господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав до контролюючого органу письмові пояснення, у яких зазначив, що ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" у листопаді 2012 року та грудні 2012 року здійснено оплату за провід обмотковий емальований ТОВ «Лео-Модус», який отримано у січні 2013 року. Крім того, пояснив, що у серпні та вересні 2013 року ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" отримав жалюзі вертикальні від ПП «Промквадрат» /том 2 а.с. 195-196/.

Судом встановлено, що договори купівлі-продажу або поставки між позивачем та ТОВ «Лео-Модус», ПП «Промквадрат» у письмовій формі не укладалися.

На підтвердження здійснення господарських операцій з придбання проводу обмоткового емальованого у ТОВ «Лео-Модус» позивачем надано до суду: копії видаткових накладних /том 1 а.с. 113,115, 117/, копії приймальних актів /том 1 а.с. 112, 114, 116/, копії податкових накладних /том 1 а.с. 121-123/, копію сертифікату /том 3 а.с. 8-9/, копії подорожніх листів /том 1 а.с. 216-218/, платіжні доручення /том 1 а.с. 211-213/, копію оборотно-сальдової відомості по рах. 631 /том 1 а.с. 214/, копію звіту по проводкам 221, 631 за 2013 рік /том 2 а.с. 31/, копію специфікації норм витрат допоміжних матеріалів МСЦ-1 /том 1 а.с. 215/.

На підтвердження здійснення господарських операцій з придбання жалюзі вертикальних у ПП «Промкварт» позивачем надано до суду: копії видаткових накладних /том 2 а.с. 1, 2/, копії податкових накладних /том 1 а.с. 125, 208/, копії приймальних актів /том 1 а.с. 124, 206/, копію оборотно-сальдової відомості по рах. 631 /том 1 а.с. 210/, копії платіжних доручень /том 1 а.с. 126-127/, копії подорожніх листів /том 3 а.с. 36-37/, копії накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів /том 2 а.с. 6, 7/, копію звіту по проводкам 221, 631 за 2013 рік /том 2 а.с. 8/.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно підпункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704 (надалі-Положення) встановлено, що записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

При цьому, підпунктом 2.1 Положення встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Судом встановлено, що найменування товару у наданих до суду копіях видаткових накладних та податкових накладних, виписаних ТОВ «Лео-Модус» «провід обмотковий емальований 0,2 мм», не відповідає найменуванню товару, вказаного у: приймальних актах «провід Polysol» /том 1 а.с. 112, 114, 116/, у сертифікаті випробувань емальованого дроту «емальований мідний дріт, ном. діаметр: 0,2000 мм, тим емалі: Р155 Полісоль-155» /том 3 а.с. 9/, звіті по проводкам 221, 631 за 2013 рік «провід Polysol 155-0,02 ІЕС 60317-20» /том 2 а.с. 31/ та специфікації норм витрат допоміжних матеріалів МСЦ-1 «провід Polysol 155-02» /том 1 а.с. 215/.

Згідно звіту по проводкам 221, 631 за 2013 рік «провід Polysol 155-0,02 ІЕС 60317-20», який за твердженням позивача перевезено з оформленням подорожніх листів від 22.11.2012, від 28.11.2012, від 13.12.2012 оприбутковано ним 29.01.2013-31.01.2013 /том 2 а.с. 31, том 1 а.с. 216-218/, тобто товар, який мав бути поставлений ще у листопаді-грудні 2012 року оприбутковано позивачем за іншим найменуванням лише у січні 2013 року.

Згідно довідки ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" від 09.09.2015 № 3823/30 провід обмотковий емальований 0,2 мм і емальпровід марки Polysol 155-0,02 ІЕС 60317-20 є ідентичними і застосовуються при виготовленні електропневмоклапанів /том 2 а.с. 32/. Отже, зазначені вище товарно-матеріальні цінності хоч і можуть використовуватися з однією метою, проте є різними товарно-матеріальними цінностями.

Відтак, копії приймальних актів, сертифікату, специфікації норм витрат допоміжних матеріалів МСЦ-1 не є належними доказами на підтвердження факту оприбуткування та використання у господарській діяльності позивача товарно-матеріальних цінностей, зазначених у видаткових та податкових накладних, виписаних ТОВ «Лео-Модус», а тому суд відхиляє доводи позивача про товарний характер господарських операцій з посиланням на вказані вище копії документів.

Товарно-матеріальні цінності за видатковими накладними, виписаними ПП «Промкварт» від 21.08.2013 та від 16.09.2013 /том 2 а.с. 1, 2/ за твердженням позивача перевозилися подорожніми листами від 02.09.2013 та від 05.09.2013 /том 3 а.с. 36, 37/, про що свідчать також відмітки охоронної фірми про ввезення товару на територію підприємства на зворотньому боці видаткових накладних .

Однак, видаткова накладна № РН-3782 від 16.09.2013 /том 2 а.с. 1/, складена фактично через 11 днів після подорожнього листа, датованого 02.09.2013, за яким, як стверджує позивач, перевозився товар, що зазначений у даній видатковій накладній.

Інших доказів на підтвердження факту перевезення товарно-матеріальних цінностей згідно видаткової накладної № РН-3782 від 16.09.2013 позивачем до суду не надано.

Пояснення представників позивача в ході розгляду справи про те, що товар отримано 02.09.2013, після чого була виписана видаткова накладна від 16.09.2013, суд оцінює критично, оскільки відповідні твердження не узгоджуються із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відносно того, що первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Жалюзі вертикальні за видатковими накладними від 21.08.2013, від 16.09.2013 за твердженням позивача перевезено з оформленням подорожніх листів від 02.09.2013, від 05.09.2013.

Однак, згідно наданого позивачем до суду копії звіту по проводкам 221, 631 за 2013 рік жалюзі вертикальні оприбутковані позивачем по бухгалтерському обліку лише 19.09.2013 та 15.10.2013 /том 2 а.с. 8, том 3 а.с. 36, 37/, тобто майже через 17 днів та більше чим через місяць з дня, коли вказаний товар мав бути перевезений, як зазначає позивач, подорожніми листами відповідно від 02.09.2013 та від 05.09.2013.

Також суд бере до уваги, що відповідно до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568 /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Правила перевезень/, визначено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Підпунктом 11.5. Правил перевезень передбачено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник 4 засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Підпунктом 11.7. Правил перевезень передбачено, що перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземплярі-засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом) передається Перевізнику.

Однак, позивачем не надано до перевірки та до суду товарно-транспортних накладних на підтвердження фактичного навантаження та перевезення товарно-матеріальних цінностей від ПП «Промкварт» та від ТОВ «Лео-Модус» до ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод".

При цьому, надані позивачем до суду копії подорожніх листів не містять жодних відомостей про перевезення товарно-матеріальних цінностей згідно зазначених вище видаткових накладних, виписаних ПП «Промкварт» та ТОВ «Лео-Модус», а тому копії подорожніх листів не є належними доказами на підтвердження факту перевезення товарно-матеріальних цінностей від ПП «Промкварт» та ТОВ «Лео-Модус» до підприємства позивача.

При цьому суд враховує, що місцезнаходженням ПП «Промкварт» на дату господарських відносин було м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Заводська, 123 Д /том 3 а.с. 97 98/, відтак подорожні листи щодо перевезень по місту Полтава жодним чином не можуть підтвердити факт поставки товару із м. Дніпропетровська. Інших документів, які свідчать про доставку товару від ПП «Промкварт» із м. Дніпропетровська до м. Полтави позивачем не надано.

Доводи позивача про оплату вартості товарно-матеріальних цінностей, на підтвердження чого позивачем надано копії платіжних доручень, не приймаються судом в якості беззаперечного доказу товарності вищеописаних господарських операцій, адже саме по собі перерахування коштів з розрахункового рахунка замовника на розрахункові рахунки постачальників не може свідчити про належне виконання сторонами договірних зобовязань.

Суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на віднесення до витрат сум, витрачених на придбання товарно-матеріальних цінностей, можуть створювати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Таким чином, позивач не надав до суду належних доказів на підтвердження реальності постачання товарів саме від ПП «Промквадрат» та від ТОВ «Лео-Модус», що у свою чергу свідчить про правильність висновків ДПІ у м. Полтаві щодо завищення позивачем у перевіряємому періоді витрат операційної діяльності при формуванні собівартості реалізованих товарів за рахунок включення вартості товарно-матеріальних цінностей по господарським операціям з ТОВ «Лео Модус» на суму 21009 грн. та ТОВ «Промквадрат» на суму 1797 грн.

За змістом письмових пояснень представника позивача, наданих до перевірки, ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" у березні 2013 року також було придбано алюмінієвий сплав АК5М2 у ТОВ «Югамет» для власних виробничих потреб /том 2 а.с. 196/.

Як пояснив представник позивача у судовому засіданні договір з ТОВ «Югамет» в письмовій формі не укладався.

Судом встановлено, що ТОВ «Югамет» зареєстроване як юридична особа 20.02.1996 та станом на 20.03.2013 мало право на здійснення таких видів діяльності як 24.42 Виробництво алюмінію та 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /том 3 а.с. 99-100/.

Також на підтвердження фактичного здійснення господарської операції з ТОВ «Югамет» позивачем надано до суду копії: видаткової накладної на АК7П алюмінієвий сплав № 20031-1 від 20.03.2013 на суму 5250 грн., у тому числі ПДВ 875 грн. /том 1 а.с. 198/, накладної № 20031-1 від 20.03.2013, на зворотному боці якої міститься відмітка про ввезення товару на територію підприємства /том 2 зворот а.с. 12/, податкової накладної № 6 від 20.03.2015 /том 1 а.с. 201/, сертифікату якості № 20031 від 20.03.2013 /том 2 а.с. 20/ та результатів спектрального (хімічного) аналізу № 67 від 25.03.2013 /том 2 а.с. 21/.

Перевезення товару від ТОВ «Югамет» до ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" здійснено за замовленням позивача ПП «Чупріянов» та підтверджується товарно-транспортною накладною від 20.03.2015, копія якої наявна у матеріалах справи /том 1 а.с. 199/.

Оприбуткування товару та його подальше переміщення на склад ливарної дільниці позивач підтверджує приймальним актом № ПА000001746 від 26.03.2013, звітом по проводкам 201,631 за 2013 рік, карткою складського обліку № 37.688 та накладною - вимогою на відпуск (внутрішнє) переміщення матеріалів від 22.04.2013, копії яких наявні у матеріалах справи /том 1 а.с. 200, том 2 а.с. 23, 24, том 3 а.с. 12/.

У акті перевірки зафіксовано, що в бухгалтерському обліку вказана вище господарська операція відображена наступними проводками: Дт 20.1 «Сировина та матеріали» - Кт 63.1 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»; Дт 64.4 «Податковий кредит» - Кт «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»; Дт 23.1 «Основне виробництво» - Кт 20.1 «Сировина та матеріали»; Дт 26 «Готова продукція» - Кт 23.1 «Основне виробництво»; Дт 90.1 «Собівартість реалізованої готової продукції» - Кт 26 «Готова продукція» /том 1 а.с. 27/.

Розрахунок за придбаний товар здійснені позивачем у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням № 3583 від 03.06.2013 /том 1 а.с. 202/.

Відповідачем не спростовано надані позивачем докази реальності господарської операції з ТОВ «Югамет», а саме: факту перевезення товару, отримання товару позивачем, проведеного розрахунку за товар та використання придбаного у ТОВ «Югамет» товару у власній господарській діяльності позивача.

Відповідачем також не доведено, що договір, укладений між позивачем та ТОВ «Югамет» був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, не надано доказів про наявність умислу сторін, тобто, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного правочину і суперечність його мети інтересам держави та суспільства, прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, з огляду на частину 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п.п. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України по господарській операції з ТОВ «Югамет», внаслідок чого занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 831 грн.

З огляду на вищевикладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 000362301S від 23.07.2015 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 1038 грн. 75 коп., у тому числі: за основним платежем 831 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 207 грн. 75 коп. (25%), - прийняте ДПІ у м. Полтаві без врахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, та згідно з частиною 2 статті 162 КАС України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно частини 2 статті 11 КАС України вийти за межі позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення, натомість, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області № 000362301S від 23.07.2015 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 1038 грн. 75 коп., у тому числі: за основним платежем 831 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 207 грн. 75 коп.

Водночас, податкове повідомлення-рішення № 000362301S від 23.07.2015 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 23230 грн., у тому числі: за основним платежем 18584 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 4646 грн. (25%) винесено ДПІ у м. Полтаві на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України, та з врахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття рішення.

Відтак, позов підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на пропорційність задоволених позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягають понесенні останнім витрати зі сплати судового збору в розмірі 78 грн. 19 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод" до Державної податкової інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області № 000362301S від 23 липня 2015 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 1038 грн. 75 коп., в тому числі за основним платежем - 831 грн. , за штрафними (фінансовими) санкціями - 207 грн. 75 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод" (ідентифікаційний код 00232124) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 78 грн. 19 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2015 року.

Суддя М.В. Довгопол