Справа № 807/285/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р. Справа № 876/10915/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі за позовом Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області про визнання дій та вимоги незаконними,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року Державне підприємство «Воловецьке лісове господарство» (далі - ДП) звернулося до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області (далі - ДФІ) у якому просило визнати протиправними дії щодо викладення в пунктах 2 та 4 вимоги «Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності ДП «Воловецьке ЛГ» за період з 01.10.2011 по 30.09.2013» від 24.12.2013 №02-10/2099 (далі ОСОБА_1) неправдивої та перекрученої інформації, а також визнати такі пункти незаконними.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що виявлені ДФІ під час проведення ревізії порушення є безпідставними, оскільки ДП не було порушено жодних правових норм, які б могли спричинити визначені відповідачем збитки. Вважає, що висновки ДФІ про те, що дії ДП призвели до значних збитків підприємству та державі, зроблені лише на основі своїх довільних трактувань вимог законодавства, які є необґрунтованими та не можуть свідчити про порушення з боку підприємства.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі №807/285/14 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ДП, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві та вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що висновки ДФІ не відповідають фактичним обставинам.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Проте, такі висновки суду першої інстанції є передчасними та прийняті із частковим порушенням норм матеріального права з таких міркувань.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 03.09.2013 по 25.11.2013 ДФІ на підставі плану контрольно-ревізійної роботи на ІІІ квартал 2013 року, направлення від 02.09.2013 №126 було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ДП за період з 01.10.2011 по 30.09.2013, про що складено відповідний акт ревізії від 02.12.2013 №02-10/121 (далі Акт, а.с.52-60).

У вказаному Акті було встановлено зокрема порушення ДП вимог законодавства при виконанні укладених ним договорів в частині нарахуванні пені та стягнення боргу щодо своїх контрагентів.

24.12.2013 ДФІ було надіслано позивачу ОСОБА_1 (а.с.16-19), в якій на підставі Акта та зафіксованих у ньому порушеннях вимагалось від ДП, зокрема у звязку із нанесенням збитків через не нарахування пені та не стягнення боргу щодо своїх контрагентів по укладених договорах:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість по розрахунках із контрагентами та стягнути з них за невиконання умов договорів суму 14617,11грн в порядку встановленому законодавством, в тому числі шляхом звернення із позовом до суду.

- у звязку із втратою активів на суму 169088,78грн, провести звірку з переліченими дебіторами, у разі відмови яких від визнання боргу відшкодувати збитки за рахунок фізичних осіб у порядку та в розмірах встановлених законодавством України.

Не погодившись із зазначеними вище вимогами ДФІ, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон №2939-ХІІ) передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до ст.2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно ч.1 ст.8 Закону №2939-ХІІ орган державного фінансового контролю: здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

У відповідності до «Положення про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України (далі Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. (пп.4 п.4 Положення).

Відповідно до п.6 цього ж Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.7 ст.10 Закону №2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто , у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як вбачається із матеріалів справи, ДФІ було встановлено нанесення збитків підприємству по укладених ним договорах, а тому предявило вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх відшкодування (повернення) (а.с.17-18).

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відтак, слід зазначити, що розмір збитків, які ДФІ вважає дебіторською заборгованістю позивача, підлягає доведенню у судовому порядку в справі за позовом органу державного фінансового контролю щодо відшкодування виявлених збитків, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення прав позивача оскаржуваною ним ОСОБА_1.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 15 квітня 2014 року в справі №21-40а14, від 13 травня 2014 року в справі №21-89а14 та від 18 вересня 2014 року в справі №21-332а14.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч.1 ст.237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відтак, позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування ОСОБА_1, не підлягають задоволенню, у звязку із тим, що у вказаній ОСОБА_1 не порушено прав, свобод та інтересів позивача до предявлення ДФІ позову про стягнення (відшкодування, повернення) зазначених сум в судовому порядку, а тому такі вимоги є безпідставними.

З огляду на викладене, судом першої інстанції було безпідставно зроблено висновки щодо правомірності/протиправності ОСОБА_1, оскільки такі повинні надаватись судом лише при розгляді позову органу державного фінансового контролю щодо відшкодування виявлених збитків.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору порушив норми матеріального права даючи оцінку ОСОБА_1, однак такі дії не призвели до неправильного вирішення справи, а тому не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 05 жовтня 2015 року.