Справа № 817/2986/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/2986/15

30 вересня 2015 року 10 год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до Головного управління Держземагентства у Рівненській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинення певних дій , -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не вирішення клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 2 га, яка розташована на території Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності від 25.06.2015 року та зобов'язання розглянути дане клопотання у порядку визначеному Земельним кодексом України.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що звернувся до відповідача з вказаним клопотанням, яке не було розглянуто останнім по суті, оскільки позивачем не було отримано ані дозволу, ані відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою що суперечить встановленому способу, у який повинен діяти суб'єкт владних повноважень. Просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що відповідач під час розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності діяв на виконання Методичних рекомендацій щодо підготовки територіальними органами Держземагентства до продажу на земельних торгах прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за рахунок коштів виконавців земельних торгів. Додатково зазначив, що клопотання позивача від 25.06.2015 року, на яке міститься посилання у позовній заяві, до Головного управління Держземагентства у Рівненській області не надходило, від названого громадянина було зареєстровано лише одне клопотання подібного змісту, а саме від 02.07.2015 року, за наслідками розгляду якого листом від 16.07.2015 року позивача повідомлено про неможливість надання запитуваної земельної ділянки у власність поза межами процедури проведення земельних торгів (аукціонів). Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 06.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держземагентства у Рівненській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 2 га, яка розташована на території Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яке зареєстроване за №1677/0/17 (а.с. 38).

Листом від 16.07.2015 року за №31-17-0.53-6544/2-15 Головне управління Держземагентства у Рівненській області повідомило ОСОБА_2 про повернення наданих ним матеріалів без прийняття відповідного рішення (а.с. 10).

В основу вказаного листа покладено висновки про те, що на виконання наказу Держземагентства України від 22.10.2014 року №343 "Про Методичні рекомендації щодо підготовки територіальними органами Держземагентства до продажу на земельних торгах прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за рахунок коштів виконавців земельних торгів" земельні ділянки не надані у власність та користування відібрані для включення в перелік земельних ділянок, що пропонуються для продажу прав оренди на них на земельних торгах (аукціонах).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

В силу вимог частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За змістом Указу Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 таким органом є Державне агентство земельних ресурсів України, яке здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через свої територіальні органи.

В свою чергу, відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, рекомендований механізм взаємодії територіальних органів Держгеокадастру/Держземагентства під час реалізації головними управліннями Держгеокадастру/Держземагентства в областях та місті Києві повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб визначено у однойменному Порядку, що затверджений Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.06.2015 року №95 (чинного на час спірних правовідносин, надалі - Порядок).

Підпунктом 2.5.1 пункту 2.5 Порядку передбачено, що в разі, якщо земельна ділянка передається у власність у межах норм безоплатної приватизації, мають бути дотримані вимоги статей 116, 118, 122 Земельного кодексу України, статей 2, 6 Закону України "Про землеустрій", статті 36 Закону України "Про охорону земель": наявність доданого до клопотання графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (частина шоста статті 118 Земельного кодексу України); відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України); чи не перебуває земельна ділянка у власності чи користуванні інших громадян або юридичних осіб (частина п'ята статті 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Кодексу); чи не порушуватиме бажане місце розташування земельної ділянки вимог раціональної організації території (шляхом створення черезсмужжя) та компактності землекористування (у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) (статті 2, 6 Закону України "Про землеустрій" та стаття 36 Закону України "Про охорону земель").

Разом з тим, пунктом 2.1 даного Порядку також встановлено, що при надходженні до територіального органу клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення у межах норм безоплатної приватизації, або клопотання особи, зацікавленої в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення (на безконкурентних засадах), відповідним територіальним органом безпосередньо в момент надходження клопотання здійснюється реєстрація цього клопотання відповідно до вимог Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1242.

Матеріалами справи підтверджується, що від гр. ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства у Рівненській області надійшло лише одне клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 2 га, яка розташована на території Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства від 02.07.2015 року, зареєстроване 06.07.2015 року за вх. №1677/0/17.

Зокрема, наведена обставина знаходить своє підтвердження дослідженими судом доказами: оригіналом клопотання позивача від 02.07.2015 року, яке надійшло до відповідача 06.07.2015 року зареєстроване за вх. №1677/0/17; повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення за №026, що надане позивачем, в якому датою отримання відповідачем клопотання зазначено 06.07.2015 року; довідкою, складеною головним спеціалістом відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення Головного управління Держземагентства у Рівненській області (а.с. 9, 37-38).

Натомість, позивачем до позовної заяви долучено клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 2 га, яка розташована на території Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства, адресоване Головному управлінню Держземагентства у Рівненській області, датоване 25.06.2015 року (а.с. 7).

При цьому, у позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вирішення його клопотання та зобов'язати розглянути у порядку, визначеному Земельним кодексом України, клопотання саме від 25.06.2015 року.

Заяв про зміну позовних вимог від позивача не надходило.

Отже, заявлені позивачем вимоги стосуються правовідносин, які виникли за наслідками розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 2 га, яка розташована на території Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності від 25.06.2015 року, в той час як під час з'ясування судом обставин даної адміністративної справи було встановлено, що лист Головного управління Держземагентства у Рівненській області від 16.07.2015 року за №31-17-0.53-6544/2-15 прийнятий за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_2 від 02.07.2015 року.

Частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) і які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За змістом частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд приходить до висновку, що вихід за межі позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача є неможливим, оскільки призведе до зміни вимог, з якими позивач звернувся до відповідача та зміни обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача, тобто по своїй суті до зміни предмету та підстав позову.

Водночас, позивач не позбавлений права звернутися до суду з новим адміністративним позовом про оскарження рішень, дій та бездіяльності відповідача, прийнятих та/або вчинених за наслідками розгляду клопотання від 02.07.2015 року у загальному порядку.

За наведених обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу - ОСОБА_2 в задоволенні адміністративного позову до Головного управління Держземагентства у Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.