Справа № 804/14217/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 жовтня 2015 року 804/14217/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор С», третя особа Військова частина НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості в розмірі 16633,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2015 року Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор С», третя особа Військова частина НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості в розмірі 16633,60 грн.

Ухвалою суду від 11 вересня 2015 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Сторони в судове засідання не прибули.

28.09.2015 року від представника відповідача до суду подано клопотання про закриття провадження у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідачем по справі є юридична особа, яка не підконтрольна позивачу в розумінні положень Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а тому, відповідач вважає, що даний адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить із наступного.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон №2939), а також Положення про Державну фінансову інспекцію України, затверджене Указом Президента України від 23.04.11 №499/2011.

Згідно пп.4 п. 4 Положення Держфінінспекція України, відповідно до покладених на неї завдань, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з п.6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з приписами п.7 ст.10 Закону №2939, згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

З наведених положень нормативно-правових актів вбачається, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивачем у адміністративній справі також є суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

За положеннями пункту 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкти владних повноважень можуть бути позивачами у справі у випадках, встановлених законом.

Крім того, пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень, до якого відноситься і позивач, має право звернутися до адміністративного суду з позовом до фізичної або юридичної особи лише у випадках, перелік яких визначений Конституцією та законами України.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач в межах повноважень, встановлених вказаними нормами нормативно-правових актів, має право звернутися до суду з адміністративним позовом про стягнення коштів, позов належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а відтак, суд відмовляє у задоволенні заявленого клопотання про закриття провадження по справі №804/14217/15.

Керуючись статтями 128, 160,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про закриття провадження в адміністративній справі №804/14217/15 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник