Справа № 520/17116/14-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 520/17116/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Васильків О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси на постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання незаконним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

12.12.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який 28.04.2015 року уточнив та просив визнати незаконним рішення від 24.11.2014 року № 844390, яким управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси відмовило в призначені пенсії за Списком № 1; зобов'язати відповідача виплачувати позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 згідно розпорядження № 844390 від 10.09.2014 року з моменту виникнення права на пенсію - з 09.03.2014 року; стягнути з відповідача матеріальний збиток в сумі 34 671, 43 грн., спричинений у зв'язку з несвоєчасною виплатою пільгової пенсії, інфляцією та 3% річних; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 8640,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що з 12.02.1982 року і по жовтень 2007 року працював на різних роботах, трудовий стаж становить більше 30 років, в тому числі водолазний більше 16 років, загальний водолазний час перебування під водою становить 4365,30 г. У зв'язку із відмовою відповідача 24.11.2014 року в призначенні пільгової пенсії за Списком № 1, позивач змушений звернутися до суду із зазначеним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси підтримала надані письмові заперечення та просила відмовити у задоволенні позову.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним рішення управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 24.11.2014 року № 844390 про відмову у призначенні пенсії у разі переведення з виду на вид. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси призначити ОСОБА_2 пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 згідно розпорядження № 844390 від 10.09.2014 року з моменту виникнення права на пенсію, а саме з 09.03.2014 року. Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси матеріальний збиток, спричинений у зв'язку з несвоєчасною виплатою пільгової пенсії, інфляцією та 3% річних в сумі 34 671,43 грн. (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят одна гривня 43 копійки). В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси звернулося з апеляційною скаргою на зазначену постанову, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог пп.1, 2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 203 від 14.08.2014 року, виданої Державним підприємством «МАРС», працював повний робочий день з 12.02.1987 року по 10.09.1995 року. Виконував роботу за професією, посадою водолаза 3 кл., що передбачено Списком ХХІІІ, підрозділ 23-2 (а.с. 19).

Крім того, з 28.09.1995 року по 08.10.2007 року позивач працював на посаді водолаза на суднах, що вбачається із довідки Державного підприємства Чоразморшлях № 001/182 від 27.02.2014 року. Атестація робочих місць на підприємстві не проводилась (а.с. 18).

На підтвердження наявного стажу ОСОБА_2 судом також досліджено копію трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 11-12), особову книжку водолаза (а.с. 13-15) та особову книжку водолаза № 1228 (а.с. 16-17).

Рішенням № 844390 управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 24.11.2014 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії у разі переведення з виду на вид. При цьому вказано, що при призначенні пільгового стажу для обчислення пенсії за віком по Списку № 1 пільговий стаж ОСОБА_2 становить 5 років 5 місяців при загальному стажі 29 років 1 місяць. Періоди роботи на посаді водолаза з 28.05.1995 року по 08.10.2007 року на ДП Чоразморшлях та ДП «МАРС» з 22.08.1992 року по 06.12.1994 року до пільгового стажу не враховано, оскільки не проводилась атестація робочих місць (а.с. 22).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову частково.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову частково, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.23-2 розділу ХХІІІ Списку № 1 «Виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36, роботи водолаза визнанні особливо шкідливими, з особливо важкими умовами правці та такими, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, при досягненні чоловіками 50 річного віку та за наявності не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2750 годині більше.

Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 03.03.2010 року № 01-3/490-02-6 повідомлено, що якщо час перебування під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин і більше, то час перебування під водою з початку водолазної практики протягом 2750 годин відповідає 10 рокам пільгового стажу.

Як углядається з копії трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 11-12), особової книжки водолаза (а.с. 13-15) та особової книжки водолаза № 1228 (а.с. 16-17), у ОСОБА_2 наявний пільговий стаж за Списком № 1.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно не зарахування періодів роботи до пільгового стажу через не проведення атестації робочих місць.

Атестація робочих місць за умовами праці це комплексна оцінка всіх факторів виробничого середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що впливають на здоров'я і працездатність працівників в процесі трудової діяльності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442, атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Абзацом 2 п. 4 вказаного Порядку встановлено, відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Тобто, законодавцем покладено обов'язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її не проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в тому числі і права позивача.

Окрім того, в матеріалах справи містяться наказ від 12.12.1997 року «Про проведення атестації робочих місць по умовам праці» (а.с. 66-67), висновок на матеріали атестації робочих місць Чорноморсько-Азовського управління буксирно-рятувального і спеціалізованого флоту по умовам праці №10/05-56 від 14.01.1999 року (а.с. 68-69), наказ від 02.02.2000 року НР 5а «Про результати проведення атестації робочих місць» (а.с. 70), Наказ № 139а від 20.10.2003 року «Про затвердження результатів атестації робочих місць» (а.с. 71) наказ № 05/1 від 20.01.2009 року «Про затвердження результатів атестації робочих місць» (а.с. 74), а також висновок експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці на робочому місці водолазів ДП «МАРС» (а.с. 72-73).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 має право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Як було встановлено, відповідач здійснив 10.09.2014 року розрахунок пенсії ОСОБА_2, згідно його заяви від 09.03.2014 року. При цьому вказано, що стаж водолаза становить 12 років 1 місяць та нараховано пенсію у розмірі 3759 грн.

На підставі вказаного розрахунку було прийнято розпорядження № 844390 від 10.09.2014 року. Представник управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси підтвердила наявність вказаного розпорядження у матеріалах пенсійної справи, а також підтвердила наявність у пенсійній справі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2014 року, що був отриманий управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси 18.11.2014 року (а.с. 110).

З вказаного листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2014 року вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснило у порядку контролю перевірку пенсійної справи ОСОБА_2, та за результатами перевірки пенсійна справа була повернута управлінню Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси для доопрацювання в термін до 05.12.2014 року.

Однак, як встановлено судом управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси вказані роз'яснення не виконало в термін до 05.12.2014 року, а всупереч цьому 24.11.2014 року прийняло рішення про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії у разі переведення з виду на вид.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як вбачається із рішення № 844390 управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 24.11.2014 року, позивач звернувся із заявою про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах 09.03.2014 року.

Тобто, колегія суддів вважає, що рішення управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії у разі переведення з виду на вид від 24.11.2014 року було прийнято передчасно, без врахування рекомендацій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а тому відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_2 в задоволенні його заяви, що призвело до безпідставного відтермінування строку виплати відповідачем передбаченої Законом пенсії позивачу ОСОБА_2

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача матеріального збитку в сумі 34 671, 43 грн., спричиненого у зв'язку з несвоєчасною виплатою пільгової пенсії, інфляцією та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Тотожні положення передбачені і Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строку сплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Згідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи наявний в матеріалах справи розрахунок позивача станом на 28.04.2015 року, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 34 671,19 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог у частині стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Правову допомогу в адміністративному процесі може надавати адвокат чи інша особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Такими витратами згідно ст. 90 КАС України є витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Так, позивачем до суду надано: договір № 13 від 11.10.2014 року про надання правової допомоги (а.с. 42), довіреність від 11.10.2014 року (а.с. 43), диплом серії ЖВ-І № 043726 (а.с. 44), копію книги обліку доходів (а.с. 45-47), виписку з книги обліку доходів платника єдиного податку № 965 від 08.07.2014 року (а.с. 106) та акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 01.04.2015 року (а.с. 107).

Проте, позивачем не доведено, що заявлена ним сума витрат на правову допомогу у розмірі 8 640,00 грн. відповідає граничному розміру, визначеному Постановою КМУ.

Таким чином, оскільки позивач не довів факту відповідності заявленої до стягнення суми законодавчо встановленому граничному розміру витрат на правову допомогу, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Таким чином, на підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький