Справа № 826/12726/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 жовтня 2015 року № 826/12726/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного територіального управління юстиції у місті Києві Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Кензьори Вікторії Ярославівни
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві, в подальшому заміненого на належного відповідача (правонаступника) - Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексу - відповідач -1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Кензьори Вікторії Ярославівни (далі по тексу - відповідач -2), в якому просила:

визнати протиправними дії реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо відмови в державній реєстрації права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1;

скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Кензьори Вікторії Ярославівни № 20222577 від 24 березня 2015 року про відмову у державній реєстрації права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1;

зобов'язати реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 - згідно рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2013 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/12726/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 15 липня 2015 року.

В судовому засіданні 15 липня 2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі, відповідач - 1 проти позову заперечив. Відповідач - 2 участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що 18 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо реєстрації права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1) до якої додано:

технічний паспорт, та його копія, серія та номер: б/н, виданий 19.11.2013, видавник: ТОВ «Прогресс ЖКГ»;

копія рішення суду на2 прим., серія та номер: 753/4368/13-ц, виданий 04.09.2013, видавник: Дарницький районний суд у місті Києві;

паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 30.08.1995, видавник Арцизький РВ УМВС України в Одеській області;

копія податкового номеру, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 23.02.1999, видавник: ДПІ у Приморському районі в місті Одесі.

Проте, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Кензьори В.Я. від 24 березня 2015 року № 20222577 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності.

Підставою для прийняття такого рішення стало те, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (в Державному реєстрі іпотек наявний запис про іпотеку № 9369836, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 6913020 та № 8983496).

Позивач не погоджується із таким рішенням, оскільки, за посиланням останнього, рішення Дарницього районного суду міста Києва від 04 вересня 2013 року у справі № 753/4368/13-ц, яким в порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, є правовстановлюючим документом, що у свою чергу є законною підставою для проведення державної реєстрації зазначеної квартири за позивачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до наступних висновків.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частина перша статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Частина четверта статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень може мати місце за наявності вичерпних підстав, визначених Законом.

Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав па нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з статтею 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Із системного аналізу вищезазначених норм права зрозуміло, що право власності на нерухоме майно набувається лише з моменту державної реєстрації правочину відповідно до вимог статей 182, 210 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Дарницього районного суду міста Києва від 04 вересня 2013 року у справі № 753/4368/13-ц, вирішено в порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 визнати право власності на 1/3 частини квартири.

На підставі вказаного рішення від 04 вересня 2013 року, позивач звернулась до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак, як вже зазначалось, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Кензьори В.Я. від 24 березня 2015 року № 20222577 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності, у зв'язку з тим, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Так, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в Державному реєстрі іпотек наявний запис про іпотеку № 9369836 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис № 6913020 та № 8983496 про арешт нерухомого майна.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що 22 жовтня 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, право спільної сумісної приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 припинено, та визнано 2/3 частини за позивачем, та 1/3 за ОСОБА_3, тобто має місце часткова, примусова передача або припинення права власності на нерухоме майно. Отже відчуження - це один із способів припинення права власності.

Характерною особливістю наявності заборони відчуження нерухомого майна є її існування до тих пір, поки відповідний орган, його посадові особи, які наклали таку заборону, не приймуть рішення про її зняття, або в силу повного виконання, зміни, припинення чи визнання недійсним відповідного договору.

Згідно пункту 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації речових прав па нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Відтак, оскільки наявність записів № 9369836, № 6913020 та № 8983496 стосуються іпотеки та заборони на відчуження на підставі договору іпотеки №1065 від 31 березня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовський О.О., позивачу необхідно було надати документи, щодо надання згоди іпотекодержателя на відчуження або передачу по іншому речовому праву нерухомого майна.

Однак, такі документи, в матеріалах справи, відсутні.

У свою чергу, матеріали справи підтверджують, що обтяження на квартири АДРЕСА_1 були зареєстровані до 04 вересня 2013 року, тобто до винесення рішення Дарницього районного суду міста Києва № 753/4368/13-ц, яке набрало законної сили 23 жовтня 2013 року.

Враховуючи, що державним реєстратором була встановлена наявність обтяжень на нерухоме майно зареєстрованих відповідно Закону , які стали істотною підставою у прийняті рішення про відмову у державній реєстрації відповідно до пункту 5 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації права власності від 24 березня 2015 року № 20222577 прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж позовних вимог та з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя К.Ю. Гарник