Справа № 804/8852/15
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 р. Справа № 804/8852/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Кіровському районі, відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Кіровському районі від 27.04.2015 р. № 422914.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 12.01.2010 року позивачем придбано будівлі і споруди у ОСОБА_3, які знаходяться на двох земельних ділянках, щодо яких у ОСОБА_3 були укладені договори оренди земельних ділянок від 01.10.2008 р. зі строком дії 5 років та від 06.05.2008 р. зі строком дії 15 років. За користування земельними ділянками позивач відшкодовував ОСОБА_3 орендну плату за договором щодо відшкодування орендної плати за земельні ділянки у грошовій формі (гривнях), за мінімальною ставкою орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі», а ОСОБА_3 сплачував оренду плату за земельні ділянки до бюджету. Оскільки об'єктом оподаткування є земельна ділянка відповідно до даних державного земельного кадастру, а документів, що посвідчують право позивача на земельні ділянки не має, то здійснення плати за землю ОСОБА_3 та відшкодування цих витрат ОСОБА_2 відбувалось у правовому режимі. На думку позивача, відповідачем протиправно винесено спірне податкове повідомлення-рішення, так як подвійне стягнення плати за одну і ту саму земельну ділянку суперечить вимогам чинного законодавства.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
12 січня 2010 року ОСОБА_2 уклав Договір купівлі-продажу будівель та споруд, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 12.01.2010, р. № 4 з ОСОБА_3.
Оскільки оформлення документів задля переоформлення Договорів оренди вищезазначених земельних ділянок у зв'язку з переходом права власності на нового власника займає невизначений час, за згодою з ОСОБА_3, був укладений Договорів щодо відшкодування орендної плати за землю від 12.01.2010 p.
З 12.10.2010 року ОСОБА_3 вчасно сплачував річну орендну плату за земельні ділянки у грошовій формі (гривнях), у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі», а позивач в свою чергу відшкодовував суму орендної плати відповідно до Договору щодо відшкодування орендної плати за користування земельною ділянкою від 12.01.2010.
24.03.2014 року позивачем було подано повторно лист до Дніпропетровської міської ради з проханням переоформити вищезазначені земельні ділянки у зв'язку з придбанням будівель та споруд за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська 30.
Оскільки відповіді отримано не було, ОСОБА_6 зв'язався з колишнім власником ОСОБА_3, після перемовин, 07.08.2014 р. до Дніпропетровської міської ради був поданий лист від представника ОСОБА_3 з проханням розірвати Договір оренди вищезазначеної земельної ділянки.
Оскільки відповіді не надано, ОСОБА_3 продовжує сплачувати орендну плату за земельну ділянку по дійсному Договору оренди у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі», а ОСОБА_6 в свою чергу відшкодовує суму орендної плати відповідно до Договору, щодо відшкодування орендної плати за користування земельною ділянкою від 12.01.2010.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Статтею 269 ПК України визначено, що платником податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.
У ст. 270 ПК України, передбачено, що об'єктом оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (ст. 287 ПК України).
Положеннями п. 287.6 ст. 287 ПК України визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 120 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти; до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення; якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Наведеними нормами законодавства встановлено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда.
Крім того, згідно абз.3 ст. 7 Земельного кодексу України до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
При цьому стаття 31 Земельного кодексу України визначає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці як одну з підстав припинення договору оренди землі.
Таким чином, з моменту переходу до ОСОБА_6 права власності на будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 30, позивач отримав право користування земельними ділянками, на яких знаходяться зазначені будівлі та споруди та, відповідно, отримав обов'язок щодо сплати до бюджету плати за землю у вигляді податку на землю.
Суд зазначає, що відшкодування позивачем орендних платежів за ОСОБА_3 не звільняє позивача від обов'язку щодо сплати податку на землю. В свою чергу ОСОБА_3 не позбавлений права на відшкодування з бюджету безпідставно перерахованих сум орендних платежів.
З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 27.04.2015 р. № 422914, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Позивачем сплачено суму судового збору 182, 70 грн., тобто 10 відсотків розміру ставки судового збору - 1827, 00 грн. за подання адміністративного позову майнового характеру.
У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача, решта судового збору в сумі 1644,30 грн. підлягає стягненню з позивача.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України решту судового збору у розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) гривні 30 копійок.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя ОСОБА_1