Справа № 813/1998/14
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року Справа № 876/8769/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічний союз» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічний союз» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії, скасування податкової вимоги та податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року ТзОВ «Електротехнічний cоюз» звернулося з позовом до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській та з врахуванням уточнених вимог просило:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у викладенні в акті №352/162/22-1/37123161 від 27.12.2013 року, протиправних та незаконних висновків про завищення податкового зобов'язання з податку на додану вартість за рахунок безтоварних операцій, завищення податкового кредиту за рахунок безтоварних операцій, завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих робіт, послуг по безтоварних операціях, завищення доходів від реалізації робіт, послуг по операціях з реалізації робіт, послуг покупцям, що фактично не здійснювались в межах господарської діяльності ТзОВ «Електротехнічний союз» з ТОВ «Промкапіталбуд» та ТОВ «Медіастар»;

- скасувати податкове повідомлення - рішення №/761 від 21.01.2014 року;

- скасувати податкову вимогу №49-25 від 11.02.2014 року.

- зобов'язати відповідача вилучити з інформаційної системи «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», інформацію про результати перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічний союз», оформленої актом перевірки №352/162/22-1/37123161 від 27.12.2013 року;

- зобов'язати відповідача відновити в інформаційній базі даних «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», детальну інформацію щодо податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податкового кредиту ТзОВ «Електротехнічний союз», яка існувала до оформлення акта перевірки №352/162/22-1/37123161 від 27.12.2013 року.

Позивач посилався на те, що ним правомірно сформовано податковий кредит, а висновки податкового органу стосовно безтоварності господарських операцій з контрагентами, які викладені в акті перевірки, є необґрунтованим та спростовуються первинними документами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду оскаржив позивач, який вважає, що вона прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Вказує на достатність первинних документів, які підтверджують реальність господарських операцій, а покликання податкового органу та суду на акти зустрічних звірок контрагентів є безпідставними, оскільки останні проведені з порушенням законодавчого порядку. Просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта, які апеляційну скаргу підтримали, представника відповідача, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У справі встановлено, що ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Електротехнічний союз», з питань взаєморозрахунків з ТОВ «Промкапіталбуд» за травень 2012 року, вересень 2012 року, ТОВ «ДХ «Київгорбуд» за квітень 2011 року, ТОВ «Медіастар» за квітень 2012 року, за результатами якої складено акта перевірки від 27.12.2013 року №352/162/22-1/37123161.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем: вимог п.135.1, п.135.2, п.135.3 ст. 135 Податкового кодексу України внаслідок чого встановлено завищення доходів від реалізації робіт, послуг по операціях з реалізації робіт, послуг покупцям, попередньо придбаних у ТОВ «Промкапіталбуд», що фактично не здійснювалися в межах господарської діяльності ТзОВ «Електротехнічний союз», всього в сумі 2931262,00 грн., в тому числі: за 4 квартал 2012 року в сумі 2931262,00 грн.; вимог п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.2 ст.138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України внаслідок чого, ТзОВ «Електротехнічний союз» завищено собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих робіт, послуг по безтоварних операціях з придбання робіт, послуг в ТзОВ «Промкапіталбуд», всього в сумі 2931262 грн., в тому числі: за 4 квартал 2012 року в сумі 2931262,00 грн.; вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, и. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за рахунок безтоварних операцій на загальну суму 586253,00 грн. в т.ч. за квітень 2012 року в сумі 416667,00 грн., травень 2012 року в сумі 169586, 00 грн.; вимог п.198.1, п.198.2, и.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок чого, ТзОВ «Електротехнічний союз» завищено податковий кредит за період, що перевірявся, по безтоварних операціях з ТзОВ «Промкапіталбуд» на загальну суму 586253,00 грн. в т.ч. за травень 2012 року в сумі 166667, 00 грн., за вересень 2012 року в сумі 419586,00грн; вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок чого ТзОВ «Електротехнічний союз» внаслідок чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період, що перевірявся, по безтоварних операціях з ТзОВ «Медіастар» на загальну суму 1773, 00 грн., в т.ч. за квітень 2012 року в сумі 1773,00 грн.

Інформація по акту перевірки була відображена відповідачем у інформаційній базі даних «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», що підтверджується наявними в томі 4 справи документами, зокрема витягами з аналітичної системи співставлення.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення рішення №/761 від 21.01.2014 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість на суму 2659 грн. в тому числі за основним платежем в розмірі 1773,0 грн. та за штрафними санкціями 886,50 грн.

11.02.2014 року податковим органом виставлено ТзОВ «Електротехнічний союз» податкову вимогу про сплату податкового боргу на загальну суму 2791,18 грн., у тому числі: 1773,00 грн. основний платіж, 886,50 грн. штрафні (фінансові) санкції та 131,68 грн. пеня.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ним не надано первинні документи, які б у своїй сукупності підтверджували реальність господарських операцій. здійснених позивачем.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує наступне.

Підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Промкапіталбуд» та ТОВ «Медіастар».

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р., обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі підприємства), які зобовязані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Згідно із п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

Відповідно до п.14.1.27. ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.135. ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу. Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.

Відповідно до п.138.2. ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.139.1.9. ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, платник податку - покупець має право зарахувати до податкового кредиту суму податку на додану вартість, підтверджену належним чином оформленою податковою накладною, яку він отримав.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З матеріалів справи видно, що 11.05.2011 року між позивачем (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Промкапіталбуд» (підрядник) укладено договір підряду №2011-05/11, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконати будівельно - монтажні роботи на об'єкті «Реконструкція існуючого пасажирського терміналу та зовнішніх інженерних мереж ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» в частині «Будівництво інженерних мереж», а замовник - прийняти та оплатити виконані за договором роботи. Відповідно до п.1.2 договору, склад, характеристики та обсяги робіт з будівництва зовнішніх інженерних мереж, що доручаються до виконання підряднику, визначені проектною документацією, яка є невід'ємною частиною цього договору і передається підряднику згідно умов договору.

26.11.2012 року між ТзОВ «Промкапіталбуд» (первісний кредитор) та ТзОВ «Стандарст Агро- Буд» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги до ТзОВ «Електротехнічний союз» в розмірі 1940904,97 грн. по договору підряду №2011-05/11 від 11.05.2011 року.

На підтвердження реальності вказаної угоди між позивачем та ТзОВ «Промкапіталбуд» позивачем надано копію договору з додатками, довідки форми КБ-3, КБ-2в, копії податкових накладних, копію акта звірки взаєморозрахунків, копії виписок банку, копії наказів ТОВ «Промкапіталбуд» про призначення працівників, відповідальних за безпечне виконання будівельно - монтажних робіт.

Як видно з поданих позивачем документів, останній був субпідрядником по договору підряду від 29.03.2011 року №РЛС-4, укладеного між ТзОВ «Будівельно - монтажна компанія 2010» (замовник), ТзОВ «Трансбуд - компані» (головний підрядник) щодо виконання монтажу кабельної лінії КЛ-110 кВт на об'єкті «Реконструкція існуючого пасажирського терміналу та зовнішніх інженерних мереж ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» в частині «Будівництво інженерних мереж». Відповідно до п.3.3 договору, субпідрядник не має права виконувати додаткові роботи до їх погодження із стороною. Відповідно до п.7.1. договору, субпідрядник має право за погодженням із замовником залучати до виконання спеціальних робіт суб - субпідрядників. Згідно п.7.4 договору суб - субпідрядник повинен мати ліцензію, дозвіл на виконання робіт, якщо така вимога передбачена нормативними документами, мати досвід виконання аналогічних робіт та ресурси, достатні для їх виконання.

Апелянтом подані копії листа ТзОВ «Електротехнічний союз» від 11.05.2011 року до ТзОВ «Будівельно монтажна компанія 2010», щодо погодження субпідрядника ТзОВ «Промкапіталбуд» та копія листа Корпорації «Альтіс-Холдинг» до директора з розвитку аеропорту «Львів» ДП «Дирекція з будівництва обєктів до Євро 2012 в м. Львові», щодо залучення субпідрядника ТзОВ «Промкапіталбуд».

Крім того судом встановлено, що 02.04.2012 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Медіастар» (продавець) укладено договір купівлі продажу товарів №34/04, відповідно до п.1.1 якого, продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти та оплатити щебінь.

На підтвердження реальності господарської операції між позивачем та ТзОВ «Медіастар» позивачем представлено копію договору, копії рахунків - фактур, накладних, податкових накладних, довіреності на отримання ТМЦ, виписок банку.

Щодо відсутності покупця товарно-транспортних накладних, на відсутність яких покликається податковий орган в акті перевірки, суд зазначає, що відсутність у суб'єкта господарювання, що купує чи перевозить товар ТТН, не може вплинути на податковий кредит з ПДВ, за умови доведення реальності господарської операції іншими, належним чином оформленими документами.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 р. № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 цих Правил товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

З наведеного видно, що наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв'язку із оплатою його вартості постачальнику. Товарно-транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв'язку з фактом оплати товару. Відтак, відсутність товарно-транспортних накладних не позбавляє платника податків на включення сплачених постачальникам сум до складу податкового кредиту.

Крім того, податковий орган зазначає, що безтоварність господарської операції між позивачем та ТОВ «Промкапіталбуд» підтверджується висновками акта перевірки від 14.06.2013 року №42/22-5-04/36219397, а безтоварність господарської операції між позивачем та ТОВ «Медіастар» підтверджується висновками акта перевірки від 15.08.2013 року №798/26-55-22-07/33499630. Наведеними вище актами встановлено, що в ході аналізу податкової звітності відсутня будь - яка інформація про наявність складських приміщень, наявність автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, що необхідне для здійснення фінансово - господарської діяльності у контрагентів позивача.

Проте такі твердження податкового органу до уваги судом не беруться з огляду на наступне.

У постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року в справі № 21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі № 21-573во10 міститься висновок, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це спричиняє відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007р. Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Отже, платника податку не може бути позбавлено відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування.

Оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до висновку, що реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується первинними документами зібраними у справі, тому спірне податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню.

Крім того, підлягає скасуванню податкова вимога №49-25 від 11.02.2014 року, яка є передчасною, оскільки винесена до моменту узгодження спірного податкового повідомлення-рішення, що є порушенням ст. 59 ПК України, якою передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії відповідача, які полягають у викладенні в акті №352/162/22-1/37123161 від 27.12.2013 року, протиправних та незаконних висновків про завищення податкового зобов'язання з податку на додану вартість за рахунок безтоварних операцій, завищення податкового кредиту за рахунок безтоварних операцій, завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих робіт, послуг по безтоварних операціях, завищення доходів від реалізації робіт, послуг по операціях з реалізації робіт, послуг покупцям, що фактично не здійснювались в межах господарської діяльності ТзОВ «Електротехнічний союз» з ТОВ «Промкапіталбуд» та ТОВ «Медіастар», про зобов'язання відповідача вилучити з інформаційної системи «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», інформацію про результати перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічний союз», оформленої актом перевірки №352/162/22-1/37123161 від 27.12.2013 року, про зобов'язання відповідача відновити в інформаційній базі даних «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», детальну інформацію щодо податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податкового кредиту ТзОВ «Електротехнічний союз», яка існувала до оформлення акта перевірки №352/162/22-1/37123161 від 27.12.2013 року, суд зазначає наступне.

У пункті 61.1 статті 61 цього Кодексу визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК).

Відповідно до статті 71 ПК інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 ПК зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Судом встановлено, що за результатами проведеної відповідачем перевірки складено акт від 27.12.2013 та на його підставі внесено інформацію щодо не підтвердження доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на додану вартість, до автоматизованих систем «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України».

Висновки, викладені у зазначеному акті, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт та дії не порушує прав останнього.

Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів суду належними і допустимими доказами законність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанцій не в повній мірі встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін, не вірно застосовані до них норми матеріального права, а тому, оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов - задоволенню в частині скасування оскаржуваних податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги. У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічний союз» задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2014 року у справі №813/1998/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області №/761 від 21.01.2014 року.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу цього ж органу №49-25 від 11.02.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

ОСОБА_4