Справа № 819/2029/14-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 р. Справа № 876/10433/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Обрізка І.М., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 р. у справі за позовом Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дорги України" до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Тернопільській області про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство «Тернопільський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» звернулося в суд з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Тернопільській області про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 27.06.2014р року за №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що викладені податковим органом в акті перевірки висновки про нереальність господарських операцій по правочинах, укладених позивачем із ТОВ «Барель ЛТД» є надуманими та безпідставними, оскільки правомірність і відповідність цих господарських операцій діючому законодавству підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 р. задоволено позовні вимоги, оскільки суд погодився з наведеними позивачем доводами.

Зазначену постанову суду оскаржив відповідач, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати дану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому, апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги тим, що під час проведення перевірки по ланцюгах постачання позивачу паливо-мастильних матеріалів неможливо встановити факту, що підприємства придбавали, а пізніше реалізовували позивачу зазначений товар, а також не має можливості, встановити походження реалізованої продукції. Також наголошує, що податкова вигода не може бути визнана обґрунтованою у разі, якщо платник діяв без належної обережності та обачливості при виборі контрагента.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що працівниками податкового органу проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ДП «Тернопільский облавтодор» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Барель ЛТД» за лютий 2014р.

04.06.2014 року за результатами перевірки складено акт перевірки №3531/22-01/31995099, яким встановлено порушення підприємством вимог ст..22,п.185.1 ст.185, п188.1 ст188, п.198.1 п.198.2, п.198.3, ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за лютий на загальну суму 122867 грн.

27.06.2014 р. податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №, за яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 184300,50 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 122867 грн та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 61433,50 грн.

Підставою для висновків відповідача про неможливість підтвердження господарських операцій позивача з ТОВ «Барель ЛТД» , що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість за лютий на загальну суму 122867 грн, а також про те, що наведений контрагент ніяких товарів ДП «Тернопільский облавтодор» не реалізовувало слугували дані, отримані працівниками Хмельницької ОДПІ щодо господарських взаємовідносин ТОВ «Барель ЛТД» з контрагентами, викладені в акті перевірки від 21.05.2014 року №920/151/38996539

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення ДП «Тернопільский облавтодор» вимог податкового законодавства є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а досліджені під час розгляду справи докази підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій по придбанню ТМЦ у вищевказаного контрагента, відтак, податок на додану вартість за наслідками цих операцій позивачем сформовано правомірно. При цьому ДП «Тернопільский облавтодор» підтверджено наявність господарської мети при придбанні товару, одержання прибутку внаслідок його подальшого використання та належне оформлення первинних документів.

Вирішуючи спір, колегія суддів вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.99 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незвершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Виходячи з вимог вказаного вище Закону, відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 вказаного Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 2.4 п. 2 Положення "Про документальне забезпечення запасів в бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 05.06.1995 року № 168/704, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Згідно з пп. 2.15 -2.16 п. 2 вказаного Положення, первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документів обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна зв'язку показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним документам, встановленому порядку приймання, зберігання та витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, юридичним або фізичним особам.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні. Виходячи з вимог Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІV, обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені до вимог чинного законодавства.

Стаття 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІV встановлює вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з положеннями цієї статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, згідно з ч. 2 цієї статті, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні відповідати вимогам чинного законодавства України. При цьому, фактичні витрати на послуги повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне виконання тієї чи іншої господарської операції.

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІV.

За обставинами справи встановлено, що між TOB "Барель ЛТД" (продавець) та ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (покупець) укладено Договір поставки № 200114-ХМ від 20.01.2014 року, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти.

На виконання умов договору та згідно заявки ДП «Тернопільський облавтодор», між сторонами Договору №200114 - ХМ від 20.01.2014р. укладено специфікації №3 від 03.02.2014р.

Відповідно до п.5.4 договору, після передачі товару між сторонами підписується Акт приймання-передачі Товару, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін. Датою передачі Товару від продавця покупцю вважається дата підписання Акта приймання-передачі товару (акти приймання - передачі товару від 04.02.2014р., від 06.02.2014р.).

На виконання умов вищевказаного договору TOB «Барель ЛТД» для ДП "Тернопільський облавтодор" видані видаткові накладні від 04.02.2014року № РН-00019 та від 06.02.2014 року № РН-00020. Товар поставлений на підставі товарно-транспортних накладних №48 від 04.02.2014р., №49 від 06.02.2014р.

Ткож на вказані господарські операції TOB «Барель ЛТД» складено податкові накладні № 1 від 03.02.2014р., №2 від 03.02.2014р., №18 від 06.02.2014р. та зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних 13 лютого 2014року, суми податку на додану вартість по яких ДП «Тернопільський облавтодор» включені до податкового кредиту відповідного періоду, а також подана податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2014рік, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 25.01.2011 року №41.

Крім того, факт здійснення ДП «Тернопільський облавтодор» господарських операцій з купівлі-продажу товарів у TOB «Барель ЛТД» підтверджується їх подальшим використанням у власній господарській діяльності, оскільки придбаний товар безпосередньо пов'язаний з основною статутною діяльністю ДП «Тернопільський облавтодор» та використовувався для виробничих потреб підприємства та філій, що підтверджується представленою позивачем довідкою від 16.10.2014р. №07-11/1180.

Отже, господарська операція між ДП «Тернопільський облавтодор» та TOB «Барель ЛТД» оформлена належними первинними бухгалтерськими документами: договором та специфікацією, податковими та видатковими накладними, актами приймання-передачі продукції, характер отриманого позивачем товару узгоджується з діяльністю ДП «Тернопільський облавтодор», позивачем здійснена оплата за поставлений товар в безготівковій формі, а відтак має реальний характер.

Беручи до уваги наведені нормативно-правові акти та встановлені обставини справи, що підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують обставини щодо здійснення поставки позивачу товару (робіт, послуг), а відповідні первинні документи є тими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік згідно ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні".

Одночасно суд першої інстанції обґрунтовано відмітив, що платник податків, який через покладений на нього законами обов'язок щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом. Також, слід враховувати і те, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне за собою відповідну відповідальність та інші негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податків права на віднесення відповідних витрат до валових та сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені умови щодо нього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Крім того, на думку суду, платник податку не повинен нести відповідальність за невиконання постачальником його зобов'язань зі спати податку і в результаті чого сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стають надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Також необхідно вказати, що статтею 228 ЦК України встановлено два окремих види недійсності правочинів: ті, що порушують публічний порядок і є нікчемними, і ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними, недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах, установлених законом (частина третя статті 215 ЦК).

Застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом, чого стороною відповідача не було дотримано.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в спосіб, визначений ст.162 КАС України, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність прийнятого рішення.

В звязку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та обєктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Тернопільській області залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 р. у справі № 819/2029/14а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.М. Обрізко

ОСОБА_1