Справа № 2а-1301/12/1370
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 112431/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника відповідача Звіра Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2012 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області, в якому просила скасувати рішення відповідача про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку від 03.02.2012 року № 1620/17-0 та зобов'язати відповідача видати позивачу свідоцтво платника єдиного податку згідно поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення відповідача про відмову у видачі Свідоцтва платника єдиного податку є протиправним, оскільки на думку позивача, Податковим кодексом України не встановлено обмежень на застосування спрощеної системи оподаткування суб'єктами господарювання, що здійснюють діяльність з виготовлення та реалізації ювелірних виробів з дорогоцінними металами та дорогоцінними камінням.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2012 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області за № 1620/17-0 від 03.02.2012 року про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки позивач відповідає вимогам, встановленим Главою 1 Розділу XIV ПК України та звернувся із заявою щодо обрання спрощеної системи оподаткування, орган державної податкової служби неправомірно прийняв рішення про відмову у видачі суб'єкту господарювання свідоцтва платника єдиного податку.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Державна податкова інспекція у Жовківському районі Львівської області подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 28.10.2008 року Жовківською районною державною адміністрацією Львівської області проведено державну реєстрацію Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця серії НОМЕР_1(а.с.14).

24.01.2012 року позивач звернулася до ДПІ у Жовківському районі Львівської області з заявою про застосування спрощеної системи оподаткування з обранням виду діяльності згідно КВЕД ДК 009:2005 -КВЕД 52.48.2 «Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами»(а.с.13).

ДПІ у Жовківському районі Львівської області листом від 03.02.2012 року за № 1620/17-0 позивачу відмовило у видачі Свідоцтва платника єдиного податку з підстав, що з врахуванням п.п. 4 п.п. 294.5.1. п. 294.5. ст. 291 Податкового кодексу України та п. 1, п. 2 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництво і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння на контроль за операціями з ними, фізичні особи -підприємці єдиного податку не мають право здійснювати виробництво та продаж ювелірних виробів(а.с.15).

Згідно ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржене особами, що брали участь у справі, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність прийнятого відповідачем рішення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 299.8 статті 299 Податкового кодексу України у разі відмови у видачі свідоцтва платника єдиного податку орган державної податкової служби зобов'язаний надати протягом 10 календарних днів з дня подання суб'єктом господарювання заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб'єктом господарювання у встановленому порядку.

Згідно із абзацом 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

ПК України не містить нормативного визначення поняття «дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння» і поняття «діяльність з їх видобутку, виробництва та реалізації», а відтак з огляду на вимоги пункту 5.3 статті 5 ПК України для встановлення змісту зазначених понять застосуванню підлягають норми інших нормативно-правових актів.

Спеціальним законом, який здійснює державне регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними, є Закон України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними».

У статті 1 цього Закону поняття ювелірних виробів розкрито через визначення дорогоцінних металів, якими є золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо), а також визначення дорогоцінного каміння, яким є природні та штучні (синтетичні) мінерали в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах).

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного вище Закону всі суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться суб'єктами підприємницької діяльності окремо по кожному виду операцій з урахуванням особливостей технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Особливості обліку дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння визначаються Міністерством фінансів України.

Частиною 2 статті 14 того ж Закону передбачено, що правила торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді та виробами з них, що належать суб'єктам підприємницької діяльності на праві власності, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Поняття виробу з дорогоцінного металу наведе в Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю дорогоцінних металів, вставок дорогоцінного каміння, виробів з них та матеріалів, що містять дорогоцінні метали та вставки дорогоцінного каміння, затвердженій наказом Міністерства фінансів України № 244 від 20 жовтня 1999 року.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції виробом з дорогоцінного металу є будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений із сплавів дорогоцінних металів - золота, срібла, платини, паладію, який використовується як прикраси або предмети побуту.

Таким чином, спеціальне законодавство у галузі контролю за операціями з дорогоцінними металами відносить ювелірні вироби до дорогоцінних металів та, відповідно, торгівлю ювелірними виробами - до торгівлі дорогоцінними металами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що з часу набрання чинності (1 січня 2012 року) Законом України № 4014-VI та до часу набрання чинності (1 липня 2012 року) Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм» від 24 травня 2012 року № 4834-VI, яким було внесено зміни до пункту 4 пункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, особи, які здійснювали торгівлю ювелірними виробами не мали правових підстав для перебування на спрощеній системі оподаткування, а, відтак не були позбавлені обов'язку застосовувати реєстратор розрахункових операцій та отримувати торговий патент, оскільки підпункт «а» пункту 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4014-VI розповсюджується на осіб, які мали право бути платниками єдиного податку.

Відповідно до заяви позивача про застосування спрощеної системи оподаткування, останній обрав один з видів діяльності - роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами (код КВЕД 52.48.2).

А відтак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскільки одним із видів діяльності позивача є торгівля ювелірними виробами, тобто виробами із дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, то позивачу було обґрунтовано відмовлено у наданні права бути платником єдиного податку.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення, і суд не з'ясував всіх обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Львівської області задовольнити повністю.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2012 року у справі № 2а-1301/12/1370 в частині задоволення позову про визнання протиправним і скасування рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Львівської області № 1620/17-0 від 03.02.2012 року скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовити.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України напротязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: О.Б. Заверуха О.М. Гінда В.В. Ніколін