Справа № 815/2446/15
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2446/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Андрухіва В.В.

при секретарі Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ до ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ до ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2014 року. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 26.12.2014 року ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ отримало податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2014 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, яким позивачу нараховане грошове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 2019048 грн., з яких основний платіж - 1346032 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 673016 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2014 року було прийнято на підставі акту документальної перевірки від 18.08.2014 року № 4647/15-53-22-03/36344137. Як зазначає позивач, акт з таким номером він не отримував. Проте, 07.11.2014 року на адресу ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ рекомендованим поштовим відправленням від ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеської області надійшов Акт перевірки за № 6084/15-53-22-3/36795189 від 30.10.2014 року. Підпис посадових осіб ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеської області на акті перевірки був відсутній. За результатами процедури адміністративного оскарження вищезгаданого податкового повідомлення-рішення воно залишено без змін, а відповідні скарги без задоволення. Позивач не погоджується з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, вважає його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Так, актом перевірки № 6084/15-53-22-3/36795189 від 30.10.2014 року встановлено порушення позивачем ст.44 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого заниженно значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1346032 грн. Висновки акту перевірки ґрунтуються на матеріалах акту від 21.08.2014 року № 175/04-61-22-2/31037491 Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ АНТАРЕС (код за ) з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року. Позивач зазначає, що факт господарських взаємовідносин ТОВ „ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ з субєктами господарювання, які, можливо, порушують ті чи інші вимоги податкового законодавства, не може означати "автоматичного порушення зобовязань ТОВ „ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ. Також позивач вважає, що висновок відповідача про відсутність реальності здійснення господарських операцій ТОВ „ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ з ТОВ АНТАРЕС не відповідає дійсності, оскільки у відповідача під час позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ „ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ АНТАРЕС за період - липень 2014 року були наявні всі первинні документи по взаємовідносинам з даним контрагентом, що знайшло своє відображення на стор. 3-4 акту перевірки. Крім того, позивач вказує, що в акті перевірки відсутнє посилання на рішення суду у цивільній чи господарській справі, вирок суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження відсутності реальності здійснення господарської діяльності ТОВ АНТАРЕС з ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ. На час здійснення господарських операцій ТОВ АНТАРЕС було включено до ЄДРПОУ, а також мало свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. За таких обставин, ТОВ „ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ не може нести відповідальність за несплату податків постачальником товару, а також за можливу недостовірність відомостей, наведених у зазначеному реєстрі. Первинними документами, що підтверджують отримання ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ нафтопродуктів, є належним чином оформлені сторонами акти приймання-передачі нафтопродуктів. Кожна АЗС ТОВ „ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ в період, який охоплювала позапланова виїзна документальна перевірка ДПІ у Приморському районі м. Одеси, була обладнана реєстраторами розрахункових операцій (далі - РРО). Розрахункові операції при продажу товарів ТОВ „ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ проводило на повну суму покупки через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, відповідно до вимог Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями). Так, позивач зазначає, що у відповідача є в наявності вся інформація про обсяг реалізованих товарів ТОВ „ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ. Позивач також наголошує, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Крім того, позивач вказує, що всі отримані ним податкові накладні від ТОВ АНТАРЕС відповідають встановленим Законом вимогам та зареєстровані в ЄРПН. Враховуючи викладене, позивач вважає, що у нього були всі законні підстави для віднесення сум ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ АНТАРЕС до складу податкового кредиту.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги з наведених вище підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ не визнав, просив відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі, посилаючись на наступне. Згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 ПК України на підставі відповідного наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ АНТАРЕС за липень 2014 року. Для проведення перевірки ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ АНТАРЕС за вказаний період посадовими особами ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ було надано наступні первинні документи бухгалтерської та податкової звітності: договір, укладений з ТОВ АНТАРЕС; видаткові накладні, отримані від ТОВ АНТАРЕС; податкові накладні, отримані від ТОВ АНТАРЕС; платіжні доручення, що підтверджують перерахування грошових коштів на розрахункові рахунки ТОВ АНТАРЕС. Також при проведенні перевірки використано: акт ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська від 21.08.2014 № 175/04-61-22-2/31037491 про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ АНТАРЕС (код за ) з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року. Крім того, перевіркою ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ, проведеною ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області встановлено, що між ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ та ТОВ АНТАРЕС укладено договір поставки нафтопродуктів №ДГ-0107-15 від 01.07.2014 року, згідно якого Постачальник зобовязується передати, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар у термін та на умовах, встановлених цим договором. Для проведення перевірки не було надано товаро-транспортних накладних, що не дає можливості підтвердити фактичне транспортування товару, встановити вантажовідправника, транспортувальника, вантажоотримувача, місце навантаження та отримання товару. Також не було надано до перевірки жодної заявки, додаткової угоди, паспорту, сертифікату якості на паливо, отже не можливо встановити, як позивач дійшов до висновку, що дане паливо відповідає встановленим стандартам якості. До перевірки не надано жодної додаткової угоди до договору. У результаті проведеної перевірки ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ по взаємовідносинам з постачальником ТОВ АНТАРЕС встановлено відсутність у контрагента власних, орендованих, одержаних за договорами лізингу складських, торгівельних виробничих та інших приміщень, які б субєкт господарювання міг б використовувати при здійснені фінансово-господарської діяльності, трудових ресурсів, крім того, вищезазначений контрагент має стан платника податків, відмінний від основного 0. На підставі вищезазначеного, відповідач вбачає факти відсутності реальності здійснення господарської діяльності ТОВ АНТАРЕС з ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ проведення фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з ТОВ АНТАРЕС, які не виконують свої податкові зобовязання, мають ознаки фіктивності, операції здійснюються через ланцюг посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру та якими не підтверджується реальність здійснення фінансово-господарської діяльності.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

На підставі наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 17.10.2014 року № 2363, виданого до вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1. п.78.1 ст.78 ПК України, направлення від 17.10.2014 року №002652/2415, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області в період з 17.10.2014 року по 23.10.2014 року проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ, щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ АНТАРЕС () за період липень 2014 року.

За результатами проведення вказаної перевірки було складено акт перевірки від 30.10.2014 року № 6084/15-53-22-3/36795189, яким встановлено порушення позивачем ст.44, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1346032 грн.

На підставі акта документальної перевірки від 18.08.2014 року № 4647/15-53-22-03/36344137 ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області прийняла податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2014 року, яким збільшено суму грошового зобовязання ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ за платежем податок на додану вартість у сумі 2 019 048 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 1 346 0323 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 673 016 грн.

05.01.2015 року ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ звернулось до Головного управління ДФС в Одеській області із первинною скаргою на податкове-повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області № НОМЕР_1 від 20.11.2014 року. За результатами розгляду даної скарги було прийнято рішення № 2013/10/15-32-10-02-07 від 26.01.2015 року, яким скаргу ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.

03.02.2015 року ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ звернулось до ДФС України з повторною скаргою на податкове-повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2014 року, за результатом розгляду якої ДФС України прийнято рішення № 6510/6/99-99-10-01-01-15 від 30.03.2015 року про залишення без змін податкового повідомлення-рішення та скарги заявника без задоволення.

Відповідно до довідки Головного управління статистики в Одеській області від 15.10.2013 року основними видами діяльності ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ за КВЕД-2010, зокрема, визначено роздрібну торгівлю пальним, оптову торгівлю твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Здійснюючи основні види діяльності, ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ уклало із сторонніми особами низку договорів оренди АЗС, розташованих на території м. Одеси та Одеської області, через які забезпечує реалізацію пального, придбаного у третіх осіб, а саме:

- договір № 01 оренди АЗС від 01.06.2013 року, укладений між ПАТ ОДЕСНАФТОПРОДУКТ (Орендодавець) та ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ (Орендар), предметом якого визначено, що Орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування автозаправні станції (АЗС) з обладнанням. Згідно п.1.2. цього Договору, позивачу передано в оренду дванадцять АЗС;

- договір №2 оренди АЗС від 01.06.2013 року, укладений між Російсько-українською паливною компанією РУТА I К (Орендодавець) та ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ (Орендар), предметом якого визначено, що Орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування автозаправні станції (АЗС) з обладнанням. Згідно п.1.2. цього Договору, позивачу передано в оренду три АЗС.

Також судом встановлено, що 01.06.2011 року укладено договір зберігання № 2464 між ПАТ ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ (зберігач) та ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ (Поклажодавець). Пунктом 1.1. даного Договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зберігач зобовязується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються Поклажодавцем, і повернути їх Поклажодавцеві у схоронності за першою вимогою.

Так, 01.07.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ АНТАРЕС (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № ДГ-0107-15, відповідно до якого постачальник зобовязується передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти (товар) відповідно до умов цього договору. Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки, визначаються сторонами у додаткових угодах до договору, які є невідємною частиною договору. Згідно з п. 5.1. договору, покупець здійснює оплату за товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 120 днів з дати підписання акту прийому-передачі товару або інших документів.

01.07.2014 року сторонами за цим договором укладено додаткову угоду № 00029 до договору № ДГ-0107-15 від 01.07.2014 року, в якій визначено номенклатуру, кількість, ціну товару, а саме: бензин автомобільний різної якості та класів, дизельне паливо на загальну суму 6 730 161,39 грн., в тому числі з ПДВ у сумі 8 076 193,67 грн. Постачання товару визначено сторонами договору на умовах EXW резервуари нафтобаз ПАТ Дніпронафтопродукт та інших нафтобаз, що належать ПАТ Дніпронафтопродукт на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

31.07.2014 року на виконання умов вищезгаданого договору сторонами складено акт приймання-передачі щодо нафтопродуктів у кількості 447,788 т на загальну суму 6730161,39 грн., в тому числі з ПДВ у сумі 8 076 193,67 грн.

У день підписання акта приймання-передачі товару відповідно до вимог чинного законодавства контрагентом позивача, який є платником податку на додану вартість згідно із відповідним витягом з реєстру платників податку на додану вартість Форми № 2-ВР № 067, видано відповідну податкову накладну від 31.07.2014 року №31.

01 серпня 2015 року між позивачем та ТОВ АНТАРЕС була укладена додаткова угода до договору постачання нафтопродуктів № ДГ-0107-15 від 01.07.2014 року, згідно якої, сторони домовились викласти п.5.1 Договору у такій редакції: 5.1 Покупець здійснює оплату за Товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31.07.2016 року.

Якість придбаного позивачем у ТОВ АНТАРЕС товару підтверджується наступними документами: сертифікатом відповідності на бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду II класу С, паспортом якості № 208 на бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду II класу С - засвідчена копія, сертифікатом відповідності на бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро виду II класу Б - засвідчена копія, паспортом № 199 на бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро виду II класу Б - засвідчена копія, сертифікатом відповідності на паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду II - засвідчена копія, паспортом якості № 316 на паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду II - засвідчена копія.

Також на підтвердження повноважень осіб, які отримували нафтопродукти та розписувалися в товаро-транспортних накладних за прийом пального на АЗС, позивач надав суду копію робочої інструкції оператора заправних станцій ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ та копії наказів ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ про особовий склад: № 88-К від 20.12.2013 року, № 01-К від 15.01.2014 року, № 06-К від 05.02.2014 року, № 09-К від 18.02.2014 року, № 15-К від 11.03.2014 року, № 22-К від 15.04.2014 року, № 28-К від 30.04.2014 року, № 31-К від 19.05.2014 року, № 38-К від 06.06.2014 року та № 40-К від 10.06.2014 року.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у випадках, передбачених статтею 197 цього розділу, у податковій накладній робиться запис Без ПДВ з посиланням на відповідний пункт та/або підпункт статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у субєкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому згідно з ч.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обовязковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Як вбачається з акта перевірки, висновки щодо встановлених з боку позивача порушень податкового законодавства повязуються ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області із фактами відсутності реальності здійснення господарської діяльності позивача із його контрагентами ТОВ АНТАРЕС. Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінки суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

Досліджуючи питання підтвердження належними доказами транспортування придбаного позивачем товару як одного із факторів, що засвідчує реальність здійснення відповідних господарських операцій, суд встановив, що поставка вищезгаданого товару відбувалась на умовах EXW із визначенням конкретного місця постачання, а саме: резервуари нафтобаз ПАТ Дніпронафтопродукт та інших нафтобаз, що належать ПАТ Дніпронафтопродукт на праві власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

Так, згідно з Інкотермс 2010, EXW (Ex Works, Франко завод) означає, що продавець виконує своє зобов'язання по постачанню, коли він передає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому названому місці (заводі, фабриці, складі і т.п.). Зокрема, він не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, наданий покупцем, а також за митне очищення товару для ввезення, якщо не обумовлено інше, покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

Таким чином, постачальник товару ТОВ АНТАРЕС, відповідно до умов договору постачання нафтопродуктів № ДГ-0107-15, виконало свої зобовязання шляхом постачання товару на резервуари ПАТ Дніпронафтопродукт, в яких згідно з умовами договорів зберігання забезпечувались необхідні умови для зберігання паливно-мастильних матеріалів до їх транспортування за місцем призначення.

Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ Дніпронафтопродукт, резервуари якого визначені місцем постачання за вищезгаданим договором постачання, укладено договір зберігання від 01.06.2011 року № 2464, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, зберігач зобовязується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються поклажедавцем, і повернути їх поклажедавцеві у схоронності за першою його вимогою.

Оскільки умови постачання товару визначали обов'язок покупця самостійно здійснити транспортування придбаного товару, позивачем на підставі укладених договорів перевезення, а саме, договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.06.2013 року № 12/-1-06, укладеного із ТОВ Енерго Сервіс, договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.06.2013 року № 120, укладеного з ТОВ Торговий дім Кременчукнафтопродуктсервіс, самостійно забезпечено його перевезення до орендованих ним АЗС, через які здійснювалась реалізація придбаного товару.

Зазначене, зокрема, підтверджується наданими до суду копіями товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, а також актами приймання-передачі виконаних послуг з перевезення на підставі вищезгаданих договорів, які складались контрагентами за підсумками кожного місяця.

При цьому, досліджуючи обставини перевезення придбаного товару, суд встановив, що листом від 01.06.2013 року № 024-2013 позивач звернувся до ПАТ Дніпронафтопродукт, з яким ним укладено договір зберігання нафтопродуктів, з проханням з метою оптимізації витрат на транспортування та строків доставки нафтопродуктів до АЗС ТОВ Енерго Трейдінг здійснювати відвантаження нафтопродуктів з нафтобаз, розташованих якнайближче до меж міста Одеса та Одеської області.

Листом від 03.06.2013 року № 10/0306/01 ПАТ Дніпронафтопродукт повідомило позивача про можливість отримувати ним нафтопродукти зі складу ТОВ Полюс Трейд, розташованого в смт. Овідіополь, на підставі укладеного між ПАТ Дніпронафтопродукт та зазначеним підприємством договору, згідно з яким останнє на виконання взятих на себе зобовязань є вантажовідправником у розумінні п. 11.5 наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України.

Листом від 03.06.2013 року № 10/0306/02 ПАТ Дніпронафтопродукт повідомило позивача про можливість отримувати ним нафтопродукти зі складу ТОВ Еквіта, розташованого в м. Кременчук, на підставі укладеного між ПАТ Дніпронафтопродукт та зазначеним підприємством договору, згідно з яким останнє на виконання взятих на себе зобовязань є вантажовідправником у розумінні п. 11.5 наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України.

В свою чергу, ТОВ АНТАРЕС відповідним листом проінформовано ПАТ Дніпронафтопродукт про те, що нафтопродукти у визначеній номенклатурі та кількості, що знаходяться на зберіганні ПАТ Дніпронафтопродукт, переходять протягом липня 2014 року у власність ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ на підставі укладеного між ними договору постачання № ДГ-0107-15 від 01.07.2014 року.

З урахуванням наведеного суд вважає, що надані до суду товарно-транспортні накладні складені з дотриманням вимог чинного законодавства, яке регулює порядок їх складання.

До суду також надані копії журналів обліку надходжень нафтопродуктів на АЗС, майнові права на які належать позивачеві, якими підтверджується надходження відповідного товару безпосередньо до місць його реалізації. При цьому позивач відповідно до вимог чинного законодавства подавав до контролюючого органу всі фіскальні звітні чеки, які містять інформацію про розрахункові операції з продажу товару ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ на АЗС, що не заперечувалося відповідачем у справі та підтверджує використання придбаного позивачем товару в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами зазначених господарських операцій на підставі наявних первинних документів позивачем відповідні податкові накладні, виписані ТОВ АНТАРЕС, заносились до реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за відповідні звітні періоди, а також формувався податковий кредит з податку на додану вартість, дані щодо якого заносились до податкових декларації з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди.

Таким чином, судом встановлено, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ АНТАРЕС підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, у тому числі, всупереч твердженням відповідача, й товарно-транспортними накладними, та позивачем дотримано умови, встановлені податковим законодавством для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Поряд з цим, жодних доводів про наявність певних недоліків у первинних документах, складених позивачем та вказаними контрагентами в межах здійснення вищевказаних господарських операцій, відповідачем не наведено.

Також суд критично оцінює твердження відповідача про відсутність реального характеру зазначених господарських операцій з огляду на інформацію, отриману відповідачем з акту про неможливість проведення зустрічної звірки платника податку ТОВ АНТАРЕС.

Так, відповідно до наданого до перевірки акту ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 21.08.2014 року № 175/04-61-22-2/31034791 про неможливість неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ АНТАРЕС (код за ) з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року, відповідну зустрічну звірку виявилось неможливим провести, оскільки ТОВ АНТАРЕС не знаходилось за податковою адресою, що унеможливило отримання від вказаного підприємства первинних документів. З огляду на вказані обставини відповідним контролюючим органом зроблено висновок про відсутність у ТОВ АНТАРЕС первинних документів, відсутність реального характеру здійснення ним господарських операцій із контрагентами, що, зокрема, пов'язується із недостатньою, на думку контролюючого органу, ресурсно-матеріальною базою для ведення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 12 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у разі надходження державному реєстратору від органу доходів і зборів повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки. Частиною 14 цієї норми законодавства визначено, що у разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Водночас, із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 01.10.2015 року вбачається, що у Єдиному державному реєстрі відсутні відомості про незнаходження ТОВ АНТАРЕС за своїм місцезнаходженням. Навпаки, 08.07.2014 року, що припадає на перевіряємий період, державним реєстратором внесено запис про підтвердження відомостей про юридичну особу. Також з вказаного Витягу вбачається підтвердженя відомостей про юридичну особу 07.10.2014 року, 08.10.2014 року, 27.02.2015 року, 03.08.2015 року.

В свою чергу, статтею 18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає необґрунтованим та таким, що спростовується належними доказами по справі, твердження відповідача про відсутність контрагента позивача - ТОВ АНТАРЕС за своїм місцезнаходженням. Більш того, відсутність платника податків за своїм місцезнаходженням не свідчить про ненабуття такою юридичною особою цивільної правоздатності та не надає всім правочинам, які вчинялись такою особою, характеру нереальних (фіктивних). З акту зустрічної звірки не вбачається, на підставі яких доказів контролюючим органом встановлений факт відсутності передачі товарів від ТОВ АНТАРЕС як продавця до всіх його контрагентів (покупців), таких доказів не надано відповідачем і до суду, у звязку з чим суд вважає безпідставним та таким, що не підтверджується матеріалами справи, твердження відповідача про відсутність реального характеру господарських операцій з зазначеними підприємствами в силу їх відсутності за своїм місцезнаходженням. При цьому суд звертає увагу, що чинним законодавством не встановлено спеціальних вимог щодо матеріально-ресурсного забезпечення субєктів господарювання, які здійснюють діяльність посередників у торгівлі паливом, у звязку з чим посилання відповідача на відсутність необхідних умов у вказаних підприємств для ведення господарської діяльності має характер припущення та не може бути врахований судом, особливо зважаючи на той факт, що згідно з матеріалами справи організація господарських відносин між позивачем та ТОВ АНТАРЕС не передбачала необхідності використання складських приміщень, надання послуг з перевезення тощо.

Таким чином, суд вважає неналежним доказом у справі вищезгаданий акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ АНТАРЕС.

Суд також звертає увагу, що відповідно до положень пп.20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, повязаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, згідно з положеннями ст. 234 Цивільного кодексу України є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій лише є можливим приводом для звернення контролюючим органом до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним, однак, відповідачем не підтверджено недійсність відповідних правочинів відповідними судовими рішеннями, у звязку з чим збільшення податкових зобовязань платнику податків з цих підстав є передчасним та необґрунтованим.

Поряд з цим, чинним законодавством право формувати податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться у залежність від факту дотримання податкового законодавства контрагентами платників податків, в тому числі з питань належного зберігання первинних документів, належного декларування та сплати податкових зобовязань тощо. Сам по собі факт порушення вимог податкового законодавства контрагентом платника податку не може виступати доказом порушення таким платником податків вимог чинного законодавства, а є лише підставою для зясування наявності у нього законних підстав для формування відповідних показників податкової звітності. Проте, наявні у справі докази свідчать про правомірне формування позивачем відповідного показника у податковій звітності з податку на додану вартість у відповідних звітних періодах, тоді як посилання на порушення законодавства його контрагентами апріорі не може виступати підставою для притягнення до відповідальності позивача.

Зазначене підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. Так, у справі Булвес АД проти Болгарії Європейський суд з прав людини постановою від 22.01.2009 року № 3991/03 визначив, що з урахуванням своєчасного і повного виконання компанією своїх обов'язків щодо подачі звітності з податку на додану вартість, неможливості для неї забезпечити дотримання постачальником його обов'язків з подачі звітності з податку на додану вартість і того факту, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія знала або могла знати, не вчинялось, компанія не повинна нести наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного подання звітності з податку на додану вартість та, в результаті, сплачувати податок на додану вартість вдруге. Європейський суд визнав, що такі вимоги з'явилися надмірним тягарем для компанії, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та захисту права власності.

Усі інші доводи відповідача та його представника суд вважає безпідставними та необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, п.58 рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, п. 29 рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з положеннями ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши у взаємному звязку наявні у матеріалах справи докази, зважаючи на наявність належним чином оформлених первинних документів, відсутність будь-яких обґрунтованих та підтверджених відповідними доказами свідчень про відсутність реального характеру господарських операцій, що відбувались між позивачем та ТОВ АНТАРЕС, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про протиправність висновків ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, викладених в акті перевірки від 30.10.2014 року № 6084/15-53-22-3/36795189, стосовно заниження ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ податку на додану вартість у сумі 1 346 032 грн.

За таких обставин, відсутні і підстави для нарахування на вказану суму грошового зобовязання штрафу в сумі 673 016 грн.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено суду правомірність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2014 року, яким збільшено суму грошового зобовязання ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ по податку на додану вартість на суму 2019048 грн., при тому, що позивач довів суду відсутність порушень податкового законодавства, зазначених у висновках Акту перевірки №6084/15-53-22-3/36795189 від 30.10.2014 року.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване повідомлення-рішення № від 20.11.2014 року, яким збільшено суму грошового зобовязання ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ по податку на додану вартість всього на суму 2 019 048 грн., в тому числі за основним платежем на суму 1346032 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 673 016 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім викладеного, суд звертає увагу, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні № від 20.11.2014 року зазначено, що воно приймалось на підставі акту перевірки від 18.08.2014 року № 4647/15-53-22-03/36344137, проте за результатами перевірки господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "АНТАРЕС" за липень 2014 року, у зв"язку з чим позивачу нараховано грошове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 2 019 048 грн., було складено акт перевірки з іншою датою та номером, а саме: від 30.10.2014 року № 6084/15-53-22-3/36795189.

За вищевикладених обставин, позов ТОВ ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ підлягає повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно ч.1 ст.94 КАС України, судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Тому судові витрати, понесені позивачем та підтверджені належними доказами, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області № НОМЕР_1 від 20.11.2014 року.

Стягнути судові витрати у сумі 487,20грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) з Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ ().

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови суду виготовлено 07.10.2015 року.

Суддя: В.В.Андрухів

.