Справа № 0670/819/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року м. Київ К/800/66865/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
за участю секретаря:Латишевої Л.П.,
за участю представників
позивача:не з'явився,
відповідача:Коршак Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2013 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2013 року

у справі №0670/819/13-а

за позовом Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго»

до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Комунальне підприємство «Бердичівтеплоенерго» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 18 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2013 року, позовні вимоги задовольнив частково, скасував податкові повідомлення-рішення від 23 вересня 2011 року № у частині нарахування основного платежу з податку на прибуток у розмірі 31 843,00 грн. та № у частині зменшення розміру від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 8 459 414,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив за безпідставністю.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Посадові особи контролюючого органу у період з 10 серпня 2011 року по 31 серпня 2011 року провели документальну виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 30 червня 2011 року, про що склали акт від 07 вересня 2011 року №3548/23-01-32794899.

Перевіркою позивача встановлено наступні порушення:

- пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.6.1 пункту 5.6, підпункту 5.7.1 пункту 5.7 статті 5, підпункту 6.1 статті 6, підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого позивачем завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на 11 323 099,00 грн., у результаті чого донараховано податок на прибуток за ІІ квартал 2011 року у розмірі 36 428,00 грн.

- пункту 187.10 статті 187 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на 46 092,00 грн.

За результатами проведеної перевірки податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 23 вересня 2011 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 36 428,00 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 46 093,00 грн., з яких 46 092,00 грн. за основним платежем та 1,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 8 670 328,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, за висновками акту перевірки, позивачем в порушення вимог пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього звітного періоду на 7 135 770,00 грн.

За висновками контролюючого органу, підприємством у відповідності до вимог пункту 6.1 статті 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від'ємне значення об'єкта оподаткування 2009 та 2010 років перенесено до рядку 04.9 Декларації з податку на прибуток у розмірі 7 135 770,00 грн. за І квартал 2011 року.

У І кварталі 2011 року з урахуванням від'ємного значення за 2009 та 2010 року збитки по декларації з податку на прибуток, які складають 12 299 030,00 грн., перенесено у рядок 06.6 Декларації податку на прибуток за ІІ квартал 2011 року.

Отже, спір між сторонами виник з приводу правильності застосування позивачем приписів пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, яким визначені особливості застосування у 2011 році пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України.

Зазначена законодавча норма застосовується у 2011 році з урахуванням такого: якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого-четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від'ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Абзац другий пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачає право платника податку на прибуток відобразити у складі витрат другого кварталу 2011 року суму від'ємного значення, що є результатом розрахунку об'єкта оподаткування за підсумками першого кварталу 2011 року.

Водночас, розрахунок об'єкта оподаткування за перший квартал 2011 року здійснювався на підставі чинних до 01 квітня 2011 року норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Пунктом 6.1 статті 6 вказаного Закону було визначено, що якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

У 2010 році зазначена норма застосовувалася з урахуванням пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якою було визначено обмеження щодо врахування у складі валових витрат у порядку статті 6 Закону сум від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 01 січня 2010 року.

Як передбачено абзацом другим пункту 22.4 статті 22 вказаного Закону, у 2011 році сума від'ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від'ємне значення об'єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Отже, у 2011 році встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону обмеження щодо можливості врахування всієї суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у складі валових витрат не застосовувалися.

При цьому, прямо передбачалося право врахувати у складі валових витрат першого кварталу 2011 року всю суму від'ємного значення об'єкта оподаткування, що виникло у 2010 році.

Таким чином, відповідно до зазначених законодавчих норм до складу валових витрат першого кварталу 2011 року підлягали включенню всі суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток - як ті, що утворилися станом на 01 січня 2011 року так і суми, які виникли у попередніх роках.

Отже, розрахунок об'єкта оподаткування за перший квартал 2011 року повинен був здійснюватися з урахуванням у складі валових витрат цього податкового періоду всіх сум від'ємного значення, що утворилися станом на 01 січня 2011 року.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що підприємством у відповідності до норм податкового законодавства включено до складу витрат І кварталу 2011 року від'ємне значення, що виникло у 2009 та 2010 роках у розмірі 7 135 770,00 грн.

Також колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо неправомірності висновків податкового органу про заниження підприємством суми скоригованого валового доходу у розмірі 77 554,00 грн.

Так, за висновками акту перевірки, позивачем в порушення вимог пункту 4.1 статті 4, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» підприємством занижено суму скоригованого валового доходу внаслідок невірного обрахування нарахованого валового доходу, відображеного бухгалтерською проводкою Д-т 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» - К-т 70 «Доход від реалізації».

Перевіркою встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 01.1 Декларації «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 77 554,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом за ІV квартал 2010 року сума нарахувань до бюджету субсидій, пільг по населенню визначена у розмірі 809 641,00 грн. при тому, що згідно оборотно-сальдовій книзі підприємства по 36 рахунку визначена сума - 899 641,00 грн. Різниця у сумі складає 90 000,00 грн., водночас сума заниження показника в акті перевірки перевіряючим інспектором визначена у розмірі 77 554,00 грн.

Представники податкового органу такої різниці сум нарахувань судам не пояснили та розрахунків не надали.

Згідно частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, контролюючий орган має доводити недобросовісність платника податків.

Будь-яких беззаперечних та достатніх доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача при формуванні сум валового доходу відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, суду не надано, а відтак висновки податкового органу про заниження позивачем суми скоригованого валового доходу у розмірі 77 554,00 грн. є безпідставними.

Також, за висновками податкового органу, позивачем в порушення вимог пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» невірно визначено приріст балансової вартості запасів, у результаті невідображення в колонці №4 «Запаси використані не в господарській діяльності» у рядку А1 таблиці 1 додатку К1/1 «Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів» на кінець звітного періоду, а саме: станом на 01 жовтня 2010 року, на 31 грудня 2010 року та на 31 березня 2011 року невідображено вартості матеріалів, витрати на придбання яких включено до складу валових витрат в попередніх податкових періодах, використаних на ремонти основних засобів, що відображено в обліку підприємства бухгалтерською проводкою Д-т 23- К-т 151 у частині товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, в порушення вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.6.1 пункту 5.6 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» підприємством до складу валових витрат перевіреного періоду, а саме - ІІІ квартал 2010 року, ІV квартал 2010 року та І квартал 2011 року включено витрати на оплату праці працівників, які були зайнятті на роботах, пов'язаних з поліпшенням основних фондів, які не є власністю позивача та в порушення вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.7.1 пункту 5.7 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», позивачем до складу валових витрат перевіреного періоду, а саме - ІІІ кварталу 2010 року, ІV кварталу 2010 року та І кварталу 2011 року включено суми страхового збору на обов'язкове державне соціальне страхування, нараховані на оплату праці працівників, які зайнятті на роботах, пов'язаних з поліпшенням основних фондів, які не є власністю позивача.

Разом з тим, з акту перевірки вбачається, що факти виявлених порушень податковим органом зазначені без будь-яких посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів, зміст порушень викладений нечітко, не зазначено на підставі яких первинних документів інспектор прийшов до висновку про порушення позивачем норм податкового права, при цьому до акта не додано письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень, не зазначено первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначені витрати підприємства відносяться до технічного обслуговування обладнання, а не поточного ремонту основних засобів.

З огляду на те, що відповідачем не надано будь-яких доказів, первинних документів, які б могли свідчити про неправомірність включення підприємством відповідних сум до складу валових витрат, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про неправомірність нарахування податковим органом податкових зобов'язань по зазначеним господарським операціям на суму 1 246 087,00 грн.

Щодо стосується спірного податкового повідомлення - рішення №, відповідно до якого позивачу нараховано податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 36 428,00 грн., суди попередніх інстанцій обґрунтовано визначились щодо його протиправності в частині нарахування зобов'язань у розмірі 31 843,00 грн. з огляду на те, що спірне податкове повідомлення-рішення у зазначеній частині сформовано на підставі акту перевірки за ті ж самі порушення, які вже досліджені судами щодо визначення правомірності нарахувань податкових зобов'язань позивачу по податковому повідомленню-рішенню №000992301.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень від 23 вересня 2011 року № у частині нарахування основного платежу у розмірі 31 843,00 грн. та № у частині зменшення розміру від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 8 459 414,00 грн.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах заявленої касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення.

2. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2013 року у справі №0670/819/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
СуддіЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.