Справа № 2а-2396/12/1370
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року Справа № 137525/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Сапіги В.П., Кухтея Р.В.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2012 року по справі за позовом приватного підприємства «Артенерго» до державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова, в даний час Головного управління ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Артенерго» (надалі ПП «Артенерго») звернулося до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова, в даний час Головного управління ДФС (надалі ДПІ у Сихівському районі) про скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що за наслідком проведеної позапланової невиїзної перевірки ПП «Артенерго» з питань достовірності нарахування податку на додану вартість (далі - ПДВ) при здійсненні взаєморозрахунків з ТзОВ «Сталевий дім» податковий орган безпідставно прийшов до висновку про заниження ПДВ за липень, серпень 2011 року на суму 22 000,00 грн. з підстав відсутності необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу незначної чисельності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів у ТзОВ «Сталевий дім». Такі висновки є безпідставні, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються первинними документами, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2012 року задоволено позовні вимоги. Суд виходив з того, що недоведено відповідачем нікчемності укладених договорів між позивачем та ТзОВ «Сталевий дім». Підприємства перебували в ЄДР, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. Крім того, позивач як господарюючий субєкт веде діяльність з 2007 року. Роботи, які визначені у досліджених судом договорах, узгоджуються з предметом діяльності підприємства. Підтвердженням реальності договору є договір купівлі продажу, актів приймання передачі товару, платіжні доручення, податкові та видаткові накладні, довіреність на отримання товару, калькуляції вартості виробництва продукції, актів списання та виконаних робіт, що свідчить про роботи по ремонту трансформаторів. Орендовано приміщення під офіс та виконання статутної діяльності. Факт купівлі продажу електротехнічної продукції у ТзОВ «Сталевий дім» підтверджується договором купівлі продажу, рахунками фактури, видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, довіреністю на отримання товару.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що в договорі між позивачем та ТзОВ «Сталевий дім» не погоджено істотних умов, зокрема предмету та ціни. Первинні документи не скріплені печаткою ПП «Артенерго» та не надано довіреності на отримання товару. Разом з тим, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог законодавства. ТзОВ «Сталевий дім» згідно бази даних ДПА не спроможне вести господарську діяльність, відсутні основні фонди, виробничі активи, технічний персонал, приміщення, транспортні засоби, підприємство не знаходиться за юридичною адресою. Відтак, договір має ознаки нікчемності. Не надано товарно транспортних накладних. Крім того, розслідується кримінальна справа по контрагенту ТзОВ «Сталевий дім», в ході якої встановлено, що останнє не передавало товару ПП «Воллі».

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ДПІ у Сихівському районі проведено позапланову невиїзну перевірку ПП «Артенерго» з питань достовірності нарахування ПДВ за червень, серпень 2011 року при здійсненні взаєморозрахунків з ТзОВ «Сталевий дім», в результаті якої складено Акт від 27.02.2012 року №361/23-209/35101324.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.03.2012 року №, яким ПП «Артенерго» визначено податкове зобов'язання з ПДВ за основним платежем - на суму 22 000,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - на суму 5 500,00 грн.

Як зазначено в акті перевірки, перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.06.2011 року по 31.08.2011 року встановлено його завищення у сумі 22 000,00 грн. в тому числі за липень та серпень 2011 року по операціях з придбання електротехнічної продукції по нікчемних операціях з ТзОВ «Сталевий дім» згідно договору купівлі-продажу №35/06 від 07.06.2011 року відповідно до Довідки «Про проведення аналізу діяльності ТзОВ «Сталевий дім» з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ за червень 2011 року» від 23.08.2011 року №1556/23-4/37399035, в якій зазначено, що з аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів, встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу незначної чисельності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складські приміщення, транспортних засобів для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно контрагентам, які не виконують свої податкові зобов'язання. Враховуючи вищевикладене та те, що не встановлено фактичне місцезнаходження ТзОВ «Сталевий дім», укладена угода має ознаки нікчемності.

На підставі вищевикладеного ДПІ прийшла до висновку, що позивачем в порушення вимог ПК України та Цивільного кодексу України завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ТзОВ «Сталевий дім» на загальну суму 22 000,00 грн. у липні та серпні 2011 року.

Згідно з п. 1.7. ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. п. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Згідно з п. п. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 цього ж Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з п. п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з п. п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п. п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 цього ж Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В ході розгляду справи зазначені факти встановлено не було та апелянтом не було надано доказів на підтвердження недотримання сторонами в момент укладення договорів вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України та ст. 207 ГК України доводити недійсність правочинів (господарських зобов'язань) органи державної податкової служби зобов'язані виключно у судовому порядку.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання.

Колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що ДПІ у Сихівському районі жодних позовів про визнання недійсними правочинів, укладених між позивачем та ТзОВ «Сталевий дім» подано не було, а відтак такі є дійсними. Таким чином, покликання апелянта на нікчемність договорів є надуманими, позаяк у матеріалах справи наявними є первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій. Крім того, твердження про розслідування кримінальної справи по контрагенту ТзОВ «Сталевий дім», в ході якої встановлено, що останнє не передавало товару ПП «Воллі» до уваги не беруться, оскільки немає вироку по справі, а обставини такої стосуються інших юридичних осіб.

Вказана позиція не суперечить висновку Верховного Суду України викладеному в судовому рішенні від 18.11.2014 року, що застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених частиною третьою ст. 228 ЦК України, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги вцілому суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова, в даний час Головного управління ДФС залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2012 року у справі № 2а 2396/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді В.П. Сапіга

ОСОБА_1

Повний текст виготовлено 28.09.2015 року