Справа № 812/112/15
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Басова Н.М.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року справа №812/112/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Святодух О.Б.,

за участі позивачки ОСОБА_2,

представника відповідачів Горбенка Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015року у справі № 812/112/15 за позовом ОСОБА_2до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Лисичанського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання протиправними дій та наказів, скасування наказів про звільнення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовомдоГоловного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (далі - Управління), Міністерства внутрішніх справ України (далі - Міністерство) про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення.

Під час попереднього судового засідання ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року (а.с.68-69) було залучено до участі у справі в якості відповідачаЛисичанський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (далі - Відділ).

Також ухвалою місцевого суду від 03 серпня 2015 року прийнято заяву позивача про зміну позовних вимог (а.с.126).

Остаточно ОСОБА_2 просила суд: визнати протиправними дії Міністерства та Управління щодо її звільнення з органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114(далі - Положення № 114) та щодо винесення наказу Міністерства №346 о/с від 27.02.2015 та наказів Управління №96 о/с від 19.03.2015 та №188 від 08.06.2015 в частині звільнення її з органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення № 114; визнати протиправними та скасувати вказані вище накази Міністерства та Управління в частині звільнення її з органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення № 114; поновити її на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Відділуз 23 березня 2015 року; стягнути з Відділу на її користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (з 23 березня 2015 року по день фактичного поновлення на роботі) з урахуванням інфляції (а.с.123-124).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що працювала на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу. В органах внутрішніх справ (далі - ОВС) з 2000 року.

Наказом Управління №96 о/с від 19.03.2015 її звільнено з ОВС України відповідно до вимог Положення № 114 та на виконання вимог наказу Міністерства №346 о/с від 27.02.2015 за п.66 (за вчинення вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення № 114.

Наказом Управління №188 о/с від 08.06.2015 було внесено зміни до наказу №96 о/с від 19.03.2015, згідно якого дата звільнення встановлена з 23.03.2015.

Вказані накази та самі дії органів внутрішніх справ щодо її звільнення вважає протиправними, оскільки норм чинного законодавства вона не порушувала, жодних вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу ОВС України, вона не вчиняла.

Саме службове розслідування та її звільнення відбулося з порушенням діючого законодавства, а саме: КЗпП України, Положення№114, Закону України від 22.02.2006 №3460-ІV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" (далі - Дисциплінарний статут), Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 (далі - Інструкція № 230) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015року позов задоволено(а.с.186-191), а саме:

Визнано протиправними дії Міністерства та Управління щодо звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення № 114 та щодо винесення наказу Міністерства №346 о/с від 27.02.2015 та винесення наказів Управління №96 о/с від 19.03.2015 та №188 від 08.06.2015 в частині звільнення позивачки з органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення № 114.

Визнано протиправними та скасовано:

- наказ Міністерства №346 о/с від 27.02.2015 в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення № 114;

- накази Управління №96 о/с від 19.03.2015 та №188 від 08.06.2015 в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення № 114.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу з 23 березня 2015 року.

Стягнуто з Відділу (, адреса: вул. Леніна,71, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 93193) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (з 23 березня 2015 року по 13 серпня 2015 року) 13840,54грн. (з урахуванням виправлення описки - а.с.193-194).

Суд першої інстанції виходив з того, щозазначені у Висновку службового розслідування факти не можуть служити підставою для звільнення ОСОБА_2 з посади. Ці факти підтверджують лише про наявність службового конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які виникли внаслідок виконання ОСОБА_2 своїх професійних обов'язків в рамках КПК та КК України. А тому жодним чином дії ОСОБА_2 не можливо розцінювати як такі, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, а саме: скоєння працівником ОВС дисциплінарного проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету ОВС та його особисто, та унеможливлює подальше виконання ним своїх службових обов'язків. Також суд першої інстанції не знайшов підтвердження факту розділення сепаратистських настроїв в регіоні та підтримання ОСОБА_2 незаконних озброєних формувань "ЛНР".Крім того, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_2 не була поставлена до відома про те, що відносно неї проводиться службове розслідування і в неї не відбирались з цього приводу письмові пояснення, що є порушенням п.п.6.3.1, 6.3.2 Інструкції № 230.

Управліннята Міністерство,не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, подали апеляційні скарги та вважають, що постанова Луганського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015рокувинесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відповідачі просили скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги Управління наведено, що судом першої інстанції свідчення свідків не відображені у судовому рішенні, хоча на думку Управління мають суттєве значення по справі та підтверджують той факт, що позивачка намагалась приховати від суду конфлікт між нею та ОСОБА_4

Крім того, аналізуючи пояснення свідків, вбачається, що ОСОБА_2 без будь-яких на те причин негативно висловлювалась в бік співробітників міліції, які не зрадивши присязі, прибули з м.Луганська на підконтрольну українській владі територію для подальшого проходження служби. Тобто, відмова в документуванні осіб, які причетні до «сепаратистської» діяльності та негативне ставлення до осіб, які їх затримують, і дає підстави вважати, що ОСОБА_2 розділяє сепаратистські настрої, що в свою чергу не сумісне с подальшим проходженням служби в ОВС. Також, при встановленні фактів вчинення дискредитації, законодавством не передбачається відбирання пояснень, видання дисциплінарного наказу та інші заходи, встановленіІнструкцією №230.

На обґрунтування апеляційної скарги Міністерства також зазначено, що службове розслідування було призначено не відносно ОСОБА_2, а проводилось стосовно окремих працівників Управління, тобто, під час службового розслідування комісія перевіряла та збирала інформацію, яка могла б свідчити про скоєння окремими співробітниками ОВС області дисциплінарних проступків або вчинків, які дискредитують звання співробітника міліції, і в подальшому доповіла їх керівництву для прийняття відповідних рішень.

Статті Дисциплінарного статусу, які регулюють порядок проведення службового розслідування, порядок накладення та виконання дисциплінарних стягнень, при звільненні особи за п. 66 (за дискредитацію) Положення № 114 не застосовуються.

В письмових запереченнях на апеляційні скарги позивачкою висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу. В органах внутрішніх справ з 2000 року.

Наказом Міністерства №848 від 21.08.2014 було призначено проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками Управління відповідно до вимог п.2.6 Інструкції № 230 (а.с.120).

27.02.2015 Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_5 затверджено Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками органів та підрозділів Управління (а.с.115-119).

Наказом Міністерства №346 о/с від 27.02.2015 ОСОБА_2 звільнена з органів внутрішніх справ у запас за п.66 (за вчинення вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення № 114 (а.с.55).

Наказом Управління №96 о/с від 19.03.2015 ОСОБА_2 звільнено з ОВС України відповідно до вимог Положення № 114 та на виконання вимог наказу Міністерства №346 о/с від 27.02.2015 за п.66 (за вчинення вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення № 114 (а.с.6).

Наказом Управління №188 о/с від 08.06.2015 було внесено зміни до наказу №96 о/с від 19.03.2015, згідно якого дата звільнення ОСОБА_2 встановлена з 23.03.2015 (а.с.79).

При розгляді справи по суті, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону України від 20.12.1991 №565-XII «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII)міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відносини, пов'язані із звільненням зі служби працівників ОВС регулюються Конституцією України, Законом №565-XII, Дисциплінарним статутом, Положенням № 114 та рядом інших підзаконних актів.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 10, 11 Положення № 114 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особи рядового і начальницького складу ОВС користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами ОВС і цим Положенням.

Особи рядового і начальницького складу ОВС приймають Присягу відповідно до законодавства. Прямі начальники зобов'язані дбати про безпечні умови служби підлеглих, надавати їм реальні можливості для службового, культурного й морального зростання, створювати належні умови для побуту і відпочинку. При цьому має враховуватися думка колективу ОВС, забезпечуватися гласність і соціальна справедливість.

Пункт 23 Положення № 114 встановлює, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Як передбачено п.66 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з ОВС. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог п.62 цього Положення.

Чинне законодавство України не містить нормативного визначення поняття "вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу", відтак, таке поняття є оціночним, та пов'язане із невиконанням чи неналежним виконанням службових обов'язків, порушенням вимог чинного законодавства України, що в обов'язковому порядку повинно дискредитувати високе звання рядового чи начальницького складу ОВС, а тому у кожному конкретному випадку звільнення працівника міліції за скоєння такого вчинку, з урахуванням усіх обставин справи, необхідно перевіряти законність звільнення працівника міліції з такої підстави.

Системний аналіз законодавчих актів, якими врегульовано діяльність міліції дозволяє зробити висновок про особливий статус ОВС в системі державних органів, обумовлений перш за все завданням боротьби із злочинністю і правопорушеннями. Наслідком цього окремого статусу органів МВС і їх працівників, є особливі вимоги до останніх, які виражаються в особливому порядку підбору, підготовки кадрів для МВС, вимоги до морально-ділових якостей, репутації, авторитету тощо.

Дисциплінарним статутом передбачено різні види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені до осіб рядового або начальницького складу ОВС у разі вчинення ними дисциплінарного проступку, тобто у разі невиконання чи неналежного виконання службової дисципліни та в залежності від характеру вчиненого правопорушення. При цьому, звільнення з ОВС є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, яке може бути застосовано лише у виняткових випадках коли інші заходи не відповідають характеру правопорушення та особі порушника.

Додатково, аналізуючи наведені правові норми, можна дійти висновку, що в основі поведінки працівника ОВС закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт дисциплінарного проступку. Тому, вступаючи на службу до ОВС та складаючи Присягу, працівник ОВС покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

У зв'язку з цим під скоєнням вчинку, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, слід розуміти скоєння працівником ОВС дисциплінарного проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету ОВС та його особисто, та унеможливлює подальше виконання ним своїх службових обов'язків.

Судами встановлено, що згідно Висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками органів та підрозділів Управління від 27.02.2015 в основу звільнення ОСОБА_2 покладені пояснення оперуповноваженого УКР Управління майора міліції ОСОБА_6, оперуповноважених сектору карного розшуку Луганського МУ Управління старших лейтенантів міліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оперуповноваженого відділення карного розшуку Жовтневого РВ Луганського МУ Управління лейтенанта міліції ОСОБА_4 Вказаніособипояснили,щостаршийслідчий відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого Відділу майор міліції ОСОБА_2 негативно висловлювалась у їх бік, під час виконання ними службових обов'язків, щодо виявлення та документування діяльності сепаратистів та ополченців «ЛНР» на території Луганської області. Також ОСОБА_2 розділяє сепаратистські настрої в регіоні, відкрито підтримувала незаконні озброєнні формування "Луганської народної республіки".

За клопотанням представника відповідачів судом першої інстанції були допитані всі перелічені у Висновку співробітники міліції, а також за клопотанням позивача - свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що в серпні 2014 року був відряджений до Відділу з м.Луганська, на той період працював оперуповноваженим відділення карного розшуку Жовтневого РВ Луганського МУ Управління, приблизно в середині серпня 2014 року ним був доставлений свідок ОСОБА_11 Перебуваючи в кабінеті слідчого Нарожної В.В., остання відмовилась від проведення слідчих дій відносно ОСОБА_11 При цьому, використовувала нецензурну лайку на його адресу. 25.08.2014 по факту вказаної події написав пояснення на ім'я в.о. начальника Відділу ОСОБА_12 Стосовно розділення сепаратистських настроїв в регіоні та підтримання ОСОБА_2 незаконних озброєних формувань "ЛНР" йому нічого достеменно не відомо.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що в серпні 2014 року був відряджений до Відділу, на той період працював старшим оперуповноваженим УКР Управління. Точної дати не пам'ятає, приблизно на початку серпня 2014 року, перебуваючи в коридорі слідчого Відділу та проходячи повз кабінету заступника начальника слідчого відділу ОСОБА_9, чув частину розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 і як остання сказала, щоспівробітники міліції фальсифікують справи і їх необхідно було задокументувати.Про почуте ним було складено рапорт та написані пояснення в середині серпня 2014 року на ім'я в.о. начальника Відділу ОСОБА_12 Стосовно розділення сепаратистських настроїв в регіоні та підтримання ОСОБА_2 незаконних озброєних формувань "ЛНР" йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що в серпні 2014 року був відряджений до Відділу, на той період працював оперуповноваженим сектору карного розшуку Луганського МУ Управління. Приблизно в середині серпня 2014 року, перебуваючи біля міста відведеного для куріння в Відділі, бачив ОСОБА_2 зі спини та ще декількох співробітниць Відділу та чув як ОСОБА_2 сказала, що чекали захисників, а прийшли карателі. Про почуте ним було складено рапорт на ім'я в.о. начальника Відділу ОСОБА_12 Стосовно розділення сепаратистських настроїв в регіоні та підтримання ОСОБА_2 незаконних озброєних формувань "ЛНР" йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що в серпні 2014 року був відряджений до Відділу, на той період працював оперуповноваженим сектору карного розшуку Луганського МУ Управління. Приблизно в середині серпня 2014 року ним був доставлений в кабінет слідчого Нарожної В.В. громадянин ОСОБА_13 для допиту. ОСОБА_2 попросила його вийти з кабінету для проведення слідчих дій, однак він цього не зробив, в наслідок чого у них стався конфлікт. Про що ним було складено рапорт та написані пояснення на ім'я в.о. начальника Відділу ОСОБА_12 Стосовно розділення сепаратистських настроїв в регіоні та підтримання ОСОБА_2 незаконних озброєних формувань "ЛНР" йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що після звільнення м.Лисичанська вона 02.08.2014 приступила до виконання своїх обов'язків старшого слідчого Відділу. В середині серпня 2014 року, оскільки двері в кабінетах були відчинені, чула як якийсь чоловік почав ображати ОСОБА_2, остання відповіла, що не буде фальсифікувати докази. Після цього чоловік вийшов з кабінету, продовжуючи ображати ОСОБА_2, ним оказався відряджений до Відділу з м.Луганська оперуповноважений ОСОБА_4. Також свідок пояснила, що бачила, як в той же час вийшов із свого кабінету заступник начальника слідчого відділу ОСОБА_9, ОСОБА_2 йому пояснила, що її примушують робити протиправні, на її думку, дії. Після цього вони закрили в кабінеті двері і більше вона нічого не чула. Під час паління ОСОБА_2 їй пояснила у зв'язку з чим виник конфлікт, при цьому будь-яких образ на адресу працівників міліції із м.Луганська ОСОБА_2 не висловлювала. Під час загальної наради начальник Відділу ОСОБА_14 спочатку вказав на іншу співробітницю слідчого відділу - Кисельову, яка нібито під час паління висловилась по відношенню до співробітників міліції з м.Луганська про те, що чекали визволителів, а прийшли карателі. Кисельова розплакалась і вибігла з кабінету, після чого почали всіх жінок, присутніх на нараді, піднімати. Коли черга дійшла до ОСОБА_2, начальник Відділу ОСОБА_14 сказав, що він переплутав і це сказала ОСОБА_2 ОСОБА_2 відповіла, що такого вона не казала, а між нею та співробітниками міліції з м.Луганська стався службовий конфлікт. Стосовно розділення сепаратистських настроїв в регіоні та підтримання ОСОБА_2 незаконних озброєних формувань "ЛНР" їй нічого не відомо. Також зазначила, що всі співробітники проходили спеціальну перевірку на причетність до сепаратизму і всі пройшли її позитивно.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є заступником начальника СВ Відділу та безпосередній керівник ОСОБА_2 Знає її лише з позитивної сторони, як професіонала своєї справи, за час спільної роботи не мав жодних нарікань на професійну діяльність ОСОБА_2 Стосовно подій серпня 2014 року пояснив, що в провадженні слідчого Нарожної В.В. перебували матеріали відносно одного із жителів м.Лисичанська. Переглянувши матеріали, у ОСОБА_2 виникли сумніви стосовно ймовірності доведення справи до суду на тій доказовій базі, яка була зібрана. Про що вона довела до відома його і при цьому зазначила, що боїться тиску з боку оперуповноважених, відряджених до м.Лисичанська з м.Луганська. Через декілька днів він почув, як в кабінеті ОСОБА_2 на підвищених тонах відбувається розмова з оперуповноваженим ОСОБА_4 Він зайшов в кабінет і побачив, як вони продовжують розмову у стурбованому стані на підвищених тонах, жодних образ з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4 він не чув, остання лише відстоювала свою професійну точку зору. В той же день у нього з ОСОБА_2 відбулась розмова, під час якої вона розповіла з якого приводу відбувся конфлікт. Про цей випадок довів до відома начальника слідчого відділу Бельчикова. Також пояснив, що слова ОСОБА_2 щодо фальсифікації доказів стосувались саме оцінювання її професійних дій, у разі прийняття за основу покази свідка,і що за це їх всіх можуть притягнути до кримінальної відповідальності згідно норм КК України, а не конкретно співробітників з м.Луганська. Також свідок пояснив, що в середині серпня 2014 року відбулася загальна нарада співробітників Відділу за участю керівництва Управління. Під час наради на обговорення була поставлена розмова, що відбулася між жінками під час паління. Жодна із співробітниць не підтвердила, що така розмова мала місце. Керівництво плуталось в ідентифікації особи, яка сказала цей вислів. Про те, що відносно ОСОБА_2 проходить службове розслідування, він поставлений до відома не був і жодні поясненні з цього приводу у нього не відбирались. Стосовно розділення сепаратистських настроїв в регіоні та підтримання ОСОБА_2 незаконних озброєних формувань "ЛНР" йому нічого не відомо.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судпершої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зазначені у Висновку службового розслідування факти не можуть служити підставою для звільнення ОСОБА_2 з посади. Ці факти підтверджують лише про наявність службового конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які виникли внаслідок виконання ОСОБА_2 своїх професійних обов'язків в рамках КПК та КК України,а тому жодним чином дії ОСОБА_2 не можливо розцінювати як такі, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, а саме: скоєння працівником ОВС дисциплінарного проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету ОВС та його особисто, та унеможливлює подальше виконання ним своїх службових обов'язків.

Також не знайшли свого підтвердження при розгляді справи по суті і факти стосовно розділення сепаратистських настроїв в регіоні та підтримання ОСОБА_2 незаконних озброєних формувань "ЛНР".

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позивача звільнено з посади без законних підстав, оскільки відповідачами не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, за який її звільнено.

Згідно з п.24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

В абзаці 3 п.17 постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України" роз'яснено, що в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Крім цього, в абзаці 10 пп.10.2 п.10 постанови Пленуму цього ж судувід 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" роз'яснено, що задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

У зв'язку з цим вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідачів та наказів, скасування наказів про звільнення, поновлення її на попередній посаді є законним та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити.

Щодо вимог позивача про стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з органів внутрішніх справ з 23 березня 2015 року.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896 (далі - Інструкція № 499).

Пунктом 1.3. названої Інструкції встановлено, щогрошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (пункт 1.5. Інструкції № 499).

Відповідно до пункту 1.18. Інструкції № 499 при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Відповідно до пункту 2.2.5. Інструкції № 499 у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.

Таким чином, враховуючи встановлену в даному провадженні протиправність звільнення позивача із займаної посади, вимога про стягнення на її користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді підлягає задоволенню.

Щодо розміру грошового зобов'язання, що підлягає стягненню на користь позивача, судкерується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (в редакції, чинній на момент розгляду справи), відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В матеріалах справи міститься довідка про доходи позивача, видана Відділом №45/9529/9 від 19.05.2015, відповідно до якої грошове забезпечення за січень 2015 року складає 3802,51грн. та за лютий 2015 року - 4533,76 грн. Середньомісячне грошове забезпечення складає 4168,14грн., середньоденне - 141,23грн. (а.с.57).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік" тривалість вимушеного прогулу позивача складає 98 робочих днів (з 23.03.2015 по 13.08.2015), відповідно розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу складає 13 840,54грн. (розмір середньоденного грошового забезпечення позивача 141,23 грн. * на кількість робочих днів вимушеного прогулу 98 = 13 840,54 грн.). Місцевий суд вірно стягнуввказану суму з Відділу, в штаті якого перебувала позивачка.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова місцевого суду прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції, відмови в задоволенні апеляційної скарги.

В повному обсязі ухвала виготовлена 07 жовтня 2015 року.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015року у справі № 812/112/15 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Лисичанського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання протиправними дій та наказів, скасування наказів про звільнення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов