Справа № 162/81/15-а 2-а/162/810/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року Справа № 876/6830/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області на постанову Любешівського районного суду Волинської області від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити призначення пенсії,

ВСТАНОВИВ :

13 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області (далі УПФ України в Любешівському районі) та зобовязати відповідача призначити їй пенсію, як матері дитини-інваліда, відповідно до абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Оскаржуваною постановою Любешівського районного суду Волинської області від 02 червня 2015 року у справі № 162/81/15-а позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач УПФ України в Любешівському районі просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не було підтверджено того, що її дитина визнана інвалідом з дитинства до 6-річного віку. Надана ОСОБА_1 довідка Любешівської центральної районної лікарні № 855 від 20.10.2014 року не містила конкретизації, зокрема, на підставі яких документів чи записів була видана та не зазначала ні дату, ні номер проведення засідання ЛКК.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що син позивача з народження і до смерті у віці 13 років хворів, перебував під постійним доглядом матері. УПФ України в Любешівському районі, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, не врахувало поданої нею довідки Любешівської центральної районної лікарні № 855 від 20 жовтня 2014 року про визнання на засіданні лікарсько-консультаційної комісії у 1988 році дитини позивача інвалідом, що потребує постійного догляду матері.

Крім того, для повного захисту прав позивача відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд вийшов за межі позовних вимог та визначив дату, з якої слід зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію: з досягненням нею віку 50 років.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився 13 травня 1987 року та його матірю є ОСОБА_1 (а.с. 4).

Як слідує з матеріалів справи та медичної картки ОСОБА_2, з часу народження він періодично оглядався лікарями, лікувався стаціонарно у зв'язку з натальною церебральною травмою, епілептичним синдромом, відставанням у розвитку тощо.

Згідно із свідоцтвом про смерть № 071773 серії І-ЕГ ОСОБА_2 помер 06 червня 2000 року у віці 13 років внаслідок епісиндрому, спастичного тетрапезу важкого ступеня.

Відповідно до довідки Любешівської центральної районної лікарні № 855 від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_2 був визнаний дитиною-інвалідом ЛКК Любешівської ЦРЛ у 1988 році та потребував догляду матері до часу смерті.

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 слідує, що її загальний страховий стаж перевищує 15 років та вона досягла 50-річного віку.

Листом № 4147/02-10 від 20 листопада 2014 року УПФ України в Любешівському районі повернуло ОСОБА_1 документи, подані на призначення пенсії, та повідомило про необхідість подати документи, які б засвідчували визнання її дитини інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом, тобто виписку з огляду МСЕК, медичний висновок закладу охорони здоров'я, посвідчення одержувача допомоги, довідку органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо законності дій відповідача по відмові останнього в призначенні пільгової пенсії з підстав наявності статусу матері дитини-інваліда.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56).

Згідно з пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

З урахуванням вказаних норм апеляційний суд дійшов висновку про те, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Отже, оскільки син позивача був інвалідом з дитинства до 16 років, потребував постійного догляду і контролю у зв'язку з його тяжким захворюванням, а сама позивачка має 15 років страхового стажу та досягла 50 років, тому відповідно і має право на призначення пенсії достроково, згідно зі статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Любешівського районного суду Волинської області від 02 червня 2015 року у справі № 162/81/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

ОСОБА_3