Справа № 819/1099/13а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 р. Справа № 876/8050/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р. С.;

представника відповідача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство фірма «Конист» до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2009 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство фірма «Конист» до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 20 липня 2009 року № /043519 та № /043520 (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що використання станків чавунних, обладнання, плит чавунних та труб як сировини для виготовлення виробів із чавуну із подальшою їх реалізацією є господарською діяльністю, направленою на отримання доходу та з неї сплачені відповідні податкові зобовязання.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 року позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби № /043519 від 20 липня 2009 року та № /043520 від 20 липня 2009 року.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідачем не вказано жодних відомостей та обставин, які могли б свідчити про недобросовісність платника податку при здійсненні господарської діяльності та наявності мети отримання податкової вигоди.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Тернопільською обєднаною державною податковою інспекцією Тернопільської області Державної податкової служби, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що за період з 29 травня 2009 року по 10 липня 2009 року податковими ревізорами-інспекторами Тернопільської ОДПІ була проведена планова перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТзОВ «Підприємство фірма «Конист» за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої складено акт від 10 липня 2009 року № 6302/23-09/14050409.

Відповідно до висновків Акту перевірки, товариством порушено п.4.1 ст.4, п.п.5.2.1 п.5.2 та п.5.9 ст.5. п.п.8.1.2 п.8.1 та п.п.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого занижено податкове зобовязання по податку на прибуток на 784888,00 грн. та п.п.7.2.1 п.7.2, п.п. 7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено податкове зобовязання по податку на додану вартість на 636628,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки Тернопільською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 20 липня 2009 року № /043519, яким товариству визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1540997,10 грн. з яких 784888,00 грн. за основним платежем та 756109,10 грн. за штрафними санкціями та № /043520, яким визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 954942,00 грн. з яких 636628,00 грн. за основним платежем та 318314,00 грн. штрафних санкцій.

В результаті проведеної податковим органом перевірки встановлено, що позивачем неправомірно включено до складу валових витрат, витрати понесені в ході придбання станків чавунних, обладнання, плит чавунних та труб, що були в користуванні, які в подальшому використані як сировина для виготовлення чавунних виробів.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що основним видом діяльності позивача є лиття чавуну та сталі, що підтверджується його статутом та ліцензіями на заготівлю, переробку, металургійну переробку чорних металів, з огляду на це ТзОВ «Підприємство фірма «Конист» здійснювало придбання чавунних станків на підставі цивільно-правових угод укладених з ТзОВ «Вторсировина», ПП «Према», ВАТ «Булат» та ТзОВ «Трансмет».

Згідно договору купівлі-продажу від 02 січня 2008 року, укладеного між позивачем та ВАТ «Булат», в п. 3.2. зазначається, що здача-приймання товару проводиться уповноваженими представниками Покупця і Продавця у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СССР від 25 квітня 1966 року № П-7 та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СССР від 15 червня 1965 року № П-6.

З умов договорів від 01 березня 2007 року та від 07 травня 2007 року, укладених між ТзОВ «Вторсировина» та позивачем на постачання товарів виробничо-технічного призначенню протягом 2007-2008 р.р., а саме п. 6.5. договору, вбачається право покупця в односторонньому порядку відмовитися від виконання Договору у випадку поставки товару неналежної якості. Протягом 2008 року, при отриманні товарів виробничо-технічного призначення, а саме бувших у використанні труб чавунних, підприємством «Конист» жодного разу не заявлялись претензії до постачальника щодо неналежної якості чавунних труб.

В підтвердження господарських взаємовідносин між позивачем та ТзОВ «Трансмет» укладений договір В-030/08 від 11 лютого 2008 року, яким передбачені умови купівлі-продажу (постачання) брухту чорних металів на період до 31 грудня 2009 року, проте, крім визначених у договорах зобов'язань по постачанню брухту чорних металів, ТзОВ «Трансмет», як встановлено вході проведення перевірки, поставляло для ТОВ ПФ «Конист» бувше у використанні обладнання, яке до брухту чорних металів не відноситься.

10 вересня 2007 року між ПП «Према» як постачальником та позивачем як покупцем, укладений договір В-038 від 10 липня 2007 року на постачання брухту чорних металів, термін дії договору від 10 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

В свою чергу ПП «Према» також протягом 2008 року, крім зобов'язань по постачанню брухту чорних металів, поза межами договору поставляло для потреб фірми «Конист» продукцію виробничо-технічного призначення, станки чавунні.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 ст. 5 цього Закону встановлено, що до валових витрат відносяться суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

ТОВ ПФ «Конист» переводила продукцію (станки чавунні б/к, труби чавунні б/к, обладнання чавунне б/к та плитку чавунну б/к) в брухт чорних металів, що підтверджується актами списання сировини, при цьому підприємство мало право прийняти рішення про реалізацію запасів-товарів в якості металобрухту, або використати їх у господарській діяльності, зокрема в ливарному виробництві, оскільки позивача такими правами наділяють норми Конституції України та Господарського кодексу України, а також п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно якого, господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно до положення пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Згідно з пп.7.4.2 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту такого платника.

Відповідно до п. 11.44 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» тимчасово до 01 січня 2009 року операції з поставки відходів і брухту чорних металів, у тому числі операції з імпорту таких товарів (за переліком, встановленим постановою Кабінетом ОСОБА_2 України від 31/01/2007 року № 104 «Про затвердження переліку відходів і брухту чорних металів»), звільнялися від оподаткування податком на додану вартість.

Враховуючи те, що позивач в оподатковуваних операціях в межах своєї господарської діяльності використовувало саме брухт чорних металів, операції з яким протягом 2008 року звільнялись від оподаткування, то підприємство мало право нараховувати податковий кредит з податку на додану вартість.

Крім того, позивачем віднесено до складу податкового кредиту за вересень 2008 року суму податку в розмірі 10667,00 грн. на підставі податкових накладних № 090981 та № 2 90974 від 29 вересня 2008 року в яких значиться вартість товару, що не є порушенням вимог п.п. «е» п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Зі змісту п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» випливає, що належним чином оформлена податкова накладна надає право платнику податків на включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів, а тому суд не погоджується з висновком податкового органу про те, що позивачем у вересні 2008 року безпідставно віднесено до складу податкового кредиту 10667,00 грн.

Правомірним є твердження позивача, що визначальним для нарахування амортизації є факт понесення позивачем витрат на виготовлення основних фондів, а не введення їх в експлуатацію.

Підпунктом 8.1.2 пункту 8.1 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» амортизації підлягають витрати на: придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення; самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів; проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів.

Відповідно до п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Згідно висновку № 1325 судово-економічної експертизи від 22 грудня 2009 року документально та нормативно не підтверджується завищення ТОВ «ПФ «Конист» валових витрат за 1 квартал 2007 року в сумі 12070,00 грн.; документально та нормативно не підтверджується завищення валових витрат у 3 кварталі 2007 року у сумі 33813,00 грн.; документально та нормативно не підтверджується завищення сум амортизаційних відрахувань за 2007 року у сумі 36500,00 грн., у т.ч. 1-й квартал 9400,00 грн., 2-й квартал - 9100 грн., 3-й квартал 8800,00 грн., 4-й квартал 9200,00 грн. за рахунок нарахування амортизації на цілісний майновий комплекс «Чортківський ливарно-механічний завод», орендований у держави; документально та нормативно не підтверджується заниження валових доходів у 1-му кварталі 2008 року на суму 21018,00 грн.; документально та нормативно не підтверджується завищення суми амортизації за 2008 року у розмірі 9749,00 грн. у т.ч. за 1-й квартал 2483,00 грн., за 2-й квартал 2452,00 грн., за 3-й квартал 2422,00 грн., за 4-й квартал 2392,00 грн.; документально та нормативно не підтверджується завищення валових витрат у сумі 3108784,00 грн. за 2008 рік.

В результаті проведеного дослідження представлених документів по ТОВ «ПФ «Конист» документально та нормативно не підтверджується заниження валового доходу у 1 кварталі 2008 року на суму 21018,00 грн., завищення суми валових витрат на 12070,00 грн. за 1 квартал 2007 рік, на 35813,00 грн. за 3 квартал 2007 рік, на 3108784,00 грн. за 2008 рік, завищення сум амортизаційних відрахувань на 36500,00 грн. за 2007 рік, на 9749,00 грн. за 2008 рік, а також документально та нормативно не підтверджується несплата до державного бюджету податку на прибуток в загальній сумі 805983,00 грн., які донараховані згідно актів перевірок № 6517/23-222/14050409 від 22 травня 2008 року, № 6302/23-09/14050409 від 10 липня 2009 рік та № 10969/7/23-05/1405409 від 23 листопада 2009 року.

Також документально та нормативно не підтверджується завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за 2008 рік у сумі 625961,00 грн., документально та нормативно не підтверджується несплата ПДВ у сумі 625961,00 грн. за 2008 рік.

Таким чином, відповідно до вказаного висновку № 1325 судово-економічної експертизи від 22 грудня 2009 року позивачем придбавались станки чавунні, обладнання та труби, що були у використанні та у подальшому використовувались у виробництві в якості чавуну вид 26, що підтверджується актами переробки, складеними комісією та затверджені начальником ливарного підрозділу. Також вказаним висновком встановлено, що у видаткових та податкових накладних одиницею вимірювання товару є тонни та ціну визначено за тонну, що підтверджує факт придбання даних товарів у якості сировини, а не обладнання, оскільки в останньому випадку у видаткових документах зазначались би штуки, як одиниці виміру із зазначенням назви та маркування.

Висновок № 1325 судово-економічної експертизи від 22 грудня 2009 року є науково обґрунтованим й зроблений фахівцями на підставі оцінки документації та фактичних даних, а тому посилання представника відповідача на його помилковість не можуть бути взяті судом до уваги.

Також актом перевірки фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01 жовтня 2006 року по 31 грудня 2007 року № 6517/23-222/14050409 самим податковим органом правомірно підтверджено правомірність нарахування амортизації на спірний об'єкт (приміщення адміністративного корпусу), а тому суд не приймає твердження відповідача про зворотнє.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що податкові повідомлення-рішення від 20 липня 2009 року № /043519 та № /043520 не відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 року в справі № 819/1033/13-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_3 Ухвалу складено в повному обсязі 22 вересня 2015 року.