Справа № 2а-4166/12/2170
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року м. Київ К/800/1700/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_4

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 року

у справі № 2-а-4166/12/2170

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07.11.2012 року у справі № 2-а-4166/12/2170 позовні вимоги задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби від 06.09.2010 року № /0. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Враховуючи положення пункту 1 частини першої ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута судом касаційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14.08.2009 позивачем було здійснено продаж транспортного засобу через товарну біржу на підставі договору купівлі-продажу № 3-1/490 ОСОБА_5 за ціною 100, 00 грн.

Згідно звіту про незалежну експертну оцінку встановлено ринкову вартість автомобіля CHEVROLET AVEO, яка складає 41 960, 87 грн.

За результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, відповідачем складено акт від 02.09.2010 року № 934/17-1, яким встановлено порушення пп. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», несплата податку з доходів фізичних осіб в сумі 6 294, 14.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.09.2010 року № /0, у зв'язку з чим визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна у розмірі 6 294, 14 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо необґрунтованого визначення податковим органом податкового зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем правомірно, оскільки податковим органом доведено отримання позивачем коштів у розмірі 41 960, 87 грн. від продажу транспортного засобу.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» при проведенні біржової операції з купівлі-продажу рухомого майна одна зі сторін угоди (покупець) набуває права власності на рухоме майно, яке придбаває, а друга сторона угоди (продавець) одержує дохід від такого продажу тільки з моменту реєстрації угоди на біржі.

Вказаним Законом передбачено, що під час укладення будь-яких угод на біржі сторонами цих угод застосовуються вільні ціни.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Визначення ціни за договором є істотною умовою договору купівлі-продажу та ці умови визначаються сторонами угоди.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у разі оподаткування майна згідно із законом.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не є законом з питань оподаткування і не може розповсюджувати свою дію на норми Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», який, в свою чергу, не регламентує обов'язковість використання експертної оцінки майна при визначенні бази оподаткування.

В названому Законі чи інших законах, які регулюють податкові відносини, не передбачено вимог, що при оподаткуванні операцій з продажу фізичною особою рухомого майна потрібно керуватись саме його оціночною вартістю.

Пунктом 1.2 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до пп. «ж» п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України.

Отже, із зазначених вище норм випливає, що доходом фізичної особи від продажу об'єкта рухомого майна є сума коштів, отриманих продавцем у власність або нарахованих на його користь.

Відповідно до пп. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11 - 12 цього Закону.

Згідно із п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Тому ставка податку для оподаткування доходу платника податку, отриманого від продажу об'єкта рухомого майна (автомобіля), протягом звітного податкового року становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, що визначено пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Враховуючи вищенаведені правові норми є підстави вважати, що нормами Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» не передбачено визначення оподатковуваного доходу від продажу рухомого майна за звичайними цінами.

До 1 січня 2011 року (дата набрання чинності Податковим кодексом України) законодавство України не містило норми, яка б встановлювала визначення оподатковуваного доходу від продажу нерухомого майна за звичайними цінами. Це питання було врегульоване нормою абзацу третього пункту 173.1 ст. 173 Податкового кодексу України.

Однак, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено факт отримання позивачем доходу більшого, ніж визначено в договорі купівлі-продажу від 14.08.2009 року.

Податковим органом доведено та підтверджено матеріалами справи, що реалізація автомобіля CHEVROLET AVEO за вартістю 41 960, 87 грн. підтверджується сплатою до пенсійного фонду збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3% від вартості легкового автомобіля, згідно квитанції від 25.08.2009 року на суму 1 258, 87 грн.

Тому в даному випадку є вірним висновок суду апеляційної інстанції, що у податкового органу були законні підстави для донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від продажу рухомого майна у розмірі 1 258, 87 грн., оскільки у розглядуваному випадку податковим органом доведено факт отримання позивачем від продажу транспортного засобу доходу в іншій сумі, ніж зазначеній у вказаному біржовому контракті.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судом апеляційної інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 року у справі № 2-а-4166/12/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук