Справа № 450/3475/13-а (2а/450/38/14)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/1541/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року

у справі №2-а/450/38/14

за позовом ОСОБА_4

до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області,

відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області,

третя особа: ОСОБА_5,

про визнання протиправним та скасування рішення та державного акту на право

приватної власності на землю,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області (далі по тексту Сокільницька сільська рада), відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області, яким просила скасувати рішення Сокільницької сільської ради №99 від 5 лютого 2004 року в частині надання безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0891 га; скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю Сокільницької сільської ради за №01:05:458:04614 від 21.12.2005 року, скасувати державну реєстрацію права власності (від 18.06.2013 року номер запису 1343225) та свідоцтво про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 6.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 квітня 2014року у справі №2-а/450/38/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі №2-а/450/38/14 рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

При скасуванні рішення місцевого адміністративного суду та закритті провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що спір повинен бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду другої інстанції, ОСОБА_4 подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 квітня 2014 року.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Сокільницької сільської ради від 05.02.2004 року №99 ОСОБА_6, на підставі заяви від 04.02.2004 року, надано дозвіл на приватизацію прибудинкової земельної ділянки на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до частини 2 статті 140, частини 1 статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності (частини 2 та 2 статті 83 Земельного кодексу України).

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Положеннями статті 172 Цивільного кодексу України закріплено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Сокільницька сільська рада в даній справі є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, відповідач має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею.

В цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування спірною земельною ділянкою. Сокільницька сільська рада, як власник землі, вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій у цих відносинах не здійснював.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 названого Кодексу (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як визначено пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржене рішення Сокільницької сільської ради №99 від 05 лютого 2004 року, як акт індивідуальної дії, було виконане. На підставі вказаного рішення ОСОБА_6 виданий державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю Сокільницької сільської ради за №01:05:458:04614 від 21.12.2005 року.

Право власності на земельну ділянку пройшло державну реєстрацію, номер запису 1343225 від 18.06.2013 року.

Викладені обставини підтверджують висновок суду апеляційної інстанції, що подальше оспорювання правомірності набуття ОСОБА_6 земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, тому що виникає спір про цивільне право.

Вищевказані висновки касаційного суду узгоджуються з практикою Верховного Суду України, висловленою в постановах від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі 21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі 21-1041во10 та №21-1042во10, які в силу положень частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для врахування.

Враховуючи наведене, судова колегія Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що закриваючи провадження в даній адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд вимог процесуального закону не порушив, оскільки спір в даній справі має цивільних характер та повинен бути вирішений за правилами цивільного процесуального законодавства.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду, вона ґрунтується на вимогах норм процесуального законодавства, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі №2-а/450/38/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: