Справа № 702/1061/15-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 702/1061/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Ротаєнко Д.С. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаряБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області в особі сільського голови с. Лукашівка про зобов'язання вчинити дії, визнання дій/бездіяльності незаконною, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області із позовом до Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області в особі сільського голови с. Лукашівка в якому просив визнати дії відповідача незаконними та зобов'язати видати дозвіл на право приватизації земельної ділянки відведеної під будівництво за рішенням сесії виконкому сільської ради.

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з метою отримання у відділі земельних ресурсів Монастирищенської РДА Черкаської області свідоцтва про право власності на землю відведену йому під будівництво по АДРЕСА_1 з наступним узаконенням зведених будівель у 1995 році, 18.06.2015 позивач звернувся з відповідною заявою до Лукашівської сільської ради про отримання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,25 га, виділеної йому рішенням виконавчого комітету Лукашівської сільської ради народних депутатів № 27 від 19.10.1995.

У зв'язку з тим, що відповіді від відповідача позивачем отримано не було, 16.07.2015 останній звернувся з відповідною скаргою (а.с.8 - зворотна сторона аркуша).

Листом від 21.07.2015 № 22 (а.с.2) відповідач повідомив позивача про те, що заяви відповідного зразка для отримання дозволу на приватизацію земельної ділянки сільська рада не отримувала.

Крім цього, позивача повідомлено про те, що підлягає вирішенню питання про зняття арешту на зазначене ним майно від 12.05.2009 (постанова про накладення арешту на майно від 12.05.2009 Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області).

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув права користування земельною ділянкою за законодавством, яке діяло на час прийняття рішення про виділення йому земельної ділянки; в поданій позивачем заяві відсутні дані про місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення та не додано графічних матеріалів на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Згідно із статтею 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (в редакції 1992 року, яка діяла на момент прийняття сільською радою рішення про виділення земельної ділянки позивачу у 1995 році), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

При цьому, частиною 1 та частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини 6 та частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

При цьому, пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», зафіксовано, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить відповідно до закону вирішення питань регулювання земельних відносин. Зазначені питання вирішуються відповідно до закону на пленарних засіданнях ради.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності або право користування виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності або право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 звертався в установленому законом порядку до землевпорядних організацій для оформлення права користування чи права власності на дану земельну ділянку відповідно до цього законодавства, як і не звертався після введення в дію Земельного кодексу України в редакції 2001 року.

Заява позивача до Лукашівської сільської ради про отримання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,25 га, виділеної йому рішенням виконавчого комітету Лукашівської сільської ради народних депутатів № 27 від 19.10.1995 в порушення вимог ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, не містить даних про місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, відсутні графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Також є безпідставним посилання позивача на тривале фактичне користування земельною ділянкою, як підстави для набуття права на неї та своєчасна сплата земельного податку.

Відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п'ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, зі змісту вказаної статті вбачається, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. Вона є лише умовою для застосування інших способів встановлення цих прав. Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з вказаною статтею є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з відповідним клопотанням щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Разом з тим, за змістом п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, таке право в особи може виникнути не раніше 01.01.2017.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 09.10.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.