Справа № 460/3615/14а,2а-460/324/14
Суддя: Дякович Віктор Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 р. Справа № 876/107/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2014 року по справі № 460/3615/14-а, 2а-460/324/14 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, яким просила визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №174 від 22.10.2014 року «Про зобовязання гр. ОСОБА_1 розгородити самовільно захоплену земельну ділянку у м. Яворові по вул. Заводська».

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що приймаючи оскаржуване рішення виконавчий комітет міської ради вийшов за межі своєї компетенції, перевищив свої повноваження, тому рішення міської ради є незаконне та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач, представник позивача надали пояснення та підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, являється власником земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також власником суміжної земельної ділянки площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державними актами про право власності на земельні ділянки ЛВ №064363 від 04.12.2003 року та ЛВ №064364 від 04.12.2003 року.

Земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства по межі Г-А межує з землями міської ради, а саме земельною ділянкою шириною 6 м. та довжиною 31,24 м., яка згідно з затвердженою містобудівною документацією визначена як міжквартальний проїзд з вул. Заводська до вул. Польова м. Яворова. Також по даній земельній ділянці фактично проходить потічок, в який стікаються дощові води із суміжних земельних ділянок.

На імя міського голови м. Яворова 02.05.2014 року надійшла письмова заява мешканців м. Яворова, згідно з якою позивач самовільно загородила вищевказану земельну ділянку, користується нею особисто та перешкоджає в користуванні цим міжквартальним проїздом іншим мешканцям міста.

Для перевірки викладених у заяві фактів розпорядженням міського голови було створено комісію. З акту комісії від 20.05.2014 року вбачається, що дійсно при обстеженні було встановлено, що по земельній ділянці проходить потічок, в який стікаються дощові води, однак територія земельної ділянки загороджена, що унеможливлює стік дощових вод. Комісія прийшла до висновку запропонувати виконавчому комітету Яворівської міської ради Львівської області розглянути питання щодо зобовязання ОСОБА_1 розгородити самовільно захоплену земельну ділянку для відновлення стоку дощових вод.

Рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №174 від 22.10.2014 року «Про зобовязання гр.. ОСОБА_1 розгородити самовільно захоплену земельну ділянку у м. Яворові по вул. Заводська» було зобовязано гр.. ОСОБА_1 розгородити самовільно захоплену земельну ділянку у м. Яворові по вул. Заводська для відновлення стоку дощових вод, а також визнано дану ділянку територією для обслуговування та розчищення потічка, в які стікаються дощові води (а.с.4).

Відповідно до підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить і організація благоустрою населених пунктів.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;

Згідно із статтею 2 цього ж Закону благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об'єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об'єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об'єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Згідно статті 3 Закону система благоустрою населених пунктів включає, крім іншого: 1) управління у сфері благоустрою населених пунктів; 3) організацію благоустрою населених пунктів; 4) стандартизацію і нормування у сфері благоустрою населених пунктів; 6) здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 7) встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів.

Стаття 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлює, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, крім іншого: 1) затвердження місцевих програм та заходів благоустрою населених пунктів, забезпечення їх виконання; 9) здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо; 11) визначення місць стоянок транспортних засобів на об'єктах благоустрою населених пунктів, графіків роботи кладовищ, зовнішнього освітлення та санітарного очищення території, термінів проведення робіт з реконструкції та капітального ремонту об'єктів благоустрою.

Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону до обєктів у сфері благоустрою населених пунктів віднесено території загального користування, вулиці, проїзди, інші території загального користування в межах населеного пункту.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобовязані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших субєктів благоустрою населених пунктів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Частиною 4 ст. 20 вказаного Закону передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Оскаржуваним рішенням міська рада зобовязала гр. ОСОБА_1 розгородити самовільно захоплену земельну ділянку у м. Яворові по вул. Заводська для відновлення стоку дощових вод, а також визнала дану ділянку територією для обслуговування та розчищення потічка, в які стікаються дощові води.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області під час ухвалення оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, оскільки саме до повноважень міської ради віднесено організацію та здійснення контролю за станом обєктів благоустрою, до яких віднесено категорії загального користування, вулиці, проїзди тощо.

Доводи апелянта про правомірність користування нею спірною територією на підставі рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради народних депутатів №225 від 31.10.1996 року про надання земельної ділянки в постійне користування є безпідставними, оскільки дане рішення не являється правовстановлюючим документом відповідно до вимог ст. 22, 23 Земельного кодексу України, чинного на час прийняття даного рішення, так і вимог ст. 125, 126 чинного Земельного кодексу України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи державної податкової служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2014 року по справі № 460/3615/14-а, 2а-460/324/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

ОСОБА_3