Справа № 826/14539/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 жовтня 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/14539/15

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління державної міграційної служби України у місті Києві та просить суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо стягнення з позивача 408,32 грн. плати за послугу з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон; визнання неправомірних дій відповідача щодо відмови у повернені зайво сплачених коштів у розмірі 408,23 грн.; стягнути з відповідача коштів у сумі 408,32 грн.; відшкодувати судовий збір.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

В порядку ч.6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

ОСОБА_1 2 квітня 2015 року подав документи на оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, зокрема квитанцію про сплату державного мита в розмірі 170 гривень. На вимогу працівника районного відділу ГУ ДМСУ у місті Києві додатково сплатив 348,15 гривень за оформлення та видачу паспорта громадянина для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм та 60,17 грн. за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Оскільки інших платежів ніж встановлених законом (державного мита) позивач не повинен був сплачувати, ОСОБА_1 просить суд позов задовольнити.

Стаття 161 КАС України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Позивач мотивує свої позовні вимоги правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 грудня 2013 року № 21-416а13 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/36369560) згідно якої вказано наступне:

«Згідно зі статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито» (далі - Декрет) платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

До об'єктів справляння державного мита належить, зокрема, державне мито за видачу громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон або продовження строку його дії у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 10х17 грн. (статті 2, 3 Декрету).

Разом з цим у пункті 27 розділу І Переліку визначено розмір плати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що становить 87 грн. 15 коп.

Таким чином, сплата установленого Декретом державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка). Тому він не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

Крім того, колегія суддів погоджується з думкою касаційного суду щодо неправомірності дій відповідача стосовно його вимог зі сплати вартості бланка паспорта у зв'язку з тим, що в Порядку, на який він посилався на обґрунтування їх правомірності, не встановлено розмір такого відшкодування, не передбачають його й Правила. При цьому надати докази, які б підтвердили вартість бланка паспорта, відповідач відмовився, пославшись на конфіденційність інформації.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що правильним є висновок касаційного суду про безпідставність вимог відповідача надати документи та сплатити платежі за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон не передбачені Законом № 3857-XII та Правилами - спеціальними правовими актами, що врегульовують ці правовідносини. ».

Враховуючи вищенаведене, матеріали справи, зміст позову суд дійшов до наступних висновків.

Враховуючи зміст листа відповідача від 03.07.2015 року № 1-18/н-668-15 судом встановлено, що відповіді по суті порушеного позивачем питання щодо повернення коштів відповідачем не надано. Тобто жодної письмово викладеної позиції, яка говорить про відмову у виплаті (повернені зайво сплачених коштів) у вказаному листі відсутня.

В той же час, суд зазначить, що плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) зараховується до державного або відповідного місцевого бюджету (ч.4. ст.11 Закону України "Про адміністративні послуги" № 5203-VI від 06.09.2012).

Згідно положень п.2 Розділу І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 N 787, далі - Порядок) цей порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили (п. 5 Розділу І Порядку).

Згідно п.39 ст. 2 Бюджетного кодексу України (№ 2456-VI від 08.07.2010) органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, - органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування, уповноважені здійснювати контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), інших надходжень бюджету.

У відповідності до положень пп..4) п.4 Положення "Про Державну фіскальну службу України" (затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21.05.2014) ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів, єдиного внеску в порядку, встановленому законом, забезпечує контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою їх нарахування та сплати до бюджету і відповідних позабюджетних фондів.

Відтак, органом уповноваженим на вирішення питання щодо повернення надміру або помилково сплачених коштів є відповідні структурні підрозділи Державної фіскальної служби України.

Оскільки, відмови відповідача повернути зайво сплачені кошти за оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон судом не встановлено, то підстави для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Враховуючи зазначене, суд відмітить, що і підстав для стягнення коштів так само немає, оскільки Порядок передбачає процедуру оформлення уповноваженим на те органом подання на повернення відповідних сум коштів, яку позивачем не було належним чином ініційовано, оскільки відповідач не є таким уповноваженим органом.

Підсумовуючи наведене суд зазначить як про помилковий спосіб захисту порушених прав та інтересів, так і відсутність їх порушень відповідачем саме в частині повернення надміру сплачених кошів станом на час його звернення до суду.

Інші доводи і заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати позивача не відшкодовуються.

Керуючись ст.. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст..186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк