Справа № 813/5030/15
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року № 813/5030/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю відповідача та представника відповідача Яреми Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Яреми Наталії Володимирівни про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 (від імені якої діє представник ОСОБА_3.) звернулася до суду з позовом до реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області (далі - реєстраційна служба), державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Яреми Наталії Володимирівни (далі - державний реєстратор), в якому, з урахування ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 року про об'єднання для спільного розгляду справ, просить визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора:

- №23687133 від 14 серпня 2015 року про відмову в державній реєстрації за ОСОБА_2 права власності на ? частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у с. Плав'я Сколівського району Львівської області;

- №23687665 від 14 серпня 2015 року про відмову в державній реєстрації за ОСОБА_2 права власності на ? частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована у с. Плав'я Сколівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржувані рішення відповідача щодо відмови у державній реєстрації прав власності на ? частку земельної ділянки суперечать вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». При зверненні до відповідача з відповідною заявою було подано всі документи, необхідні для реєстрації речових прав на нерухоме майно, тому за відсутності підстав для відмови у державній реєстрації права власності на земельні ділянки прийняття оскаржуваних рішень на підставі п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» є протиправними та підлягають скасуванню.

Позивач, повідомлений про час, місце та дату судового розгляду справи в судове засідання не з'явився. Представник позивача ОСОБА_3, повідомлений про час, місце та дату судового розгляду справи в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач та представник відповідача Ярема Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала пояснення, аналогічні наявному у матеріалах справи запереченні, зміст яких полягає у наступному. У відповідності до частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» подані позивачем документи не дають змоги державному реєстратору встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки при проведенні реєстраційних дій встановлено, що право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано на підставі ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2014 року у справі №338/2342/13-ц за громадянином ОСОБА_4. Рішенням апеляційного суду Львівської області у справі №453/556/14 від 25.05.2015 року не скасоване право власності ОСОБА_4 При проведенні реєстраційних дій державним реєстратором встановлено також наявність арешту, накладеного відділом державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №43114195 від 25.04.2014 р., якою заборонено будь - які дії стосовно вказаної земельної ділянки. Зазначила, що реєстрація ділянки за ОСОБА_2 на підставі поданого нею рішення суду передбачає припинення права власності на об'єкт нерухомого майна громадянина ОСОБА_4 та перехід права власності до заявниці, що реєстратором трактувалося як примусове відчуження на підставі рішення суду. Вважає спірні рішення про відмову у державній реєстрації права власності такими, що прийняті на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

29.07.2015 року реєстраційною службою Сколівського районного управління юстиції Львівської області отримано заяви, подані ОСОБА_3, про державну реєстрацію права власності на ? частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у с. Плав'я Сколівського району Львівської області та державну реєстрацію права власності на ? частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована у с. Плав'я Сколівського району Львівської області за ОСОБА_2.

Для проведення державної реєстрації права власності на ? частку обох вказаних земельних ділянок було подано відповідні документи, в тому числі рішення Сколівського районного суду Львівської області від 05.03.2015 року по справі № 453/556/14-ц та Апеляційного суду Львівської області від 25.05.2015 року по справі №453/556/14-ц.

За результатами розгляду вказаних заяв державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Ярема Н. В. 14 серпня 2015 року прийняла рішення №23687133 та №23687665 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 6, 45).

При цьому державний реєстратор в обох рішеннях послався на статтю 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та пункти 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868.

Зі змісту оскаржуваних рішень видно, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Окрім цього, при проведенні реєстраційних дій встановлено, що право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано на підставі ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області за громадянином ОСОБА_4, яке не скасоване.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до наданих у частині першій статті 2 Закону № 1952-IV термінів, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до визначених статтею 8 Закону № 1952-IV повноважень, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (пункт 1 частини першої).

Повноваження державного реєстратора встановлені частиною другою статті 9 Закону № 1952-IV, до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлений частиною першою статті 15 Закону № 1952-IV та полягає в наступному:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з частиною другої статті 15 Закону № 1952-IV орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як встановлено судом, для проведення держаної реєстрації права власності на ? частку двох земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що розташовані у с. Плав'я Сколівського району Львівської області за ОСОБА_2 заявником були подані судові рішення.

Так, рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 05.03.2015 року у справі № 453/556/14-ц № ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та задоволено зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та визнано його особистою приватною власністю земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, площею 0,9100 га та 0,8505 га відповідно, надані для будівництва та обслуговування комплексу готелів, що розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області (а.с.8-10).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.05.2015 року рішення Сколівського районного суду Львівської області від 05.03.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні його позовних вимог за зустрічним позовом до ОСОБА_2 та задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,9100 га та право власності на ? частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,8505 га, які розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області (а.с. 11-13).

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 4 Порядку у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні засади проведення державної реєстрації прав визначені пунктами 8-29 Порядку.

Так, пунктом 15 Порядку встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як встановлено судом, при перевірці державним реєстратором відомостей, визначених пунктом 15 Порядку, були виявлені суперечності між заявленими та зареєстрованими речовими правами на земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_1, площею 0,9100 га та НОМЕР_2, площею 0,8505 га, які розташовані в урочищі «Товстий» у с.Плав'я Сколівського району Львівської області, а також наявність обтяження на ці земельні ділянки.

Це підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за індексним номером 42316271 від 14.08.2015 року по земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с.82-83) та індексним номером 42317916 від 14.08.2015 року по земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с.79-81).

Так, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по обох земельних ділянках містять актуальну інформацію про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 права приватної власності на кожну з цих земельних ділянок на підставі ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2014 року у справі № 338/2342/13-ц (від 12.02.2014 року за номерами запису про право власності 4674647 та 4674260 відповідно), а також актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяження обох вказаних земельних ділянок ВДВС Сколівського районного управління юстиції Львівської області на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони його відчуження ВП №43114195 від 25.04.2014 року (від 25.04.2014 року за номерами запису про право власності 577111 та 5477109 відповідно).

Відповідно до пункту 28 Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Частина перша статті 24 Закону № 1952-IV містить підстави, за наявності яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено.

Відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень можлива у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Частиною другою статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно з частиною третьою цієї статті відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Системний аналіз положень статей 15 та 24 Закону № 1952-IV та пунктів 15 та 28 Порядку свідчить про їх узгодженість між собою та дає підстави стверджувати, що прийняттю рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, передують дії державного реєстратора по встановленню факту відсутності підстав для відмови в такій державній реєстрації прав та їх обтяжень шляхом перевірки відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав.

Матеріалами справи підтверджено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня актуальна інформації про припинення права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за ОСОБА_4 та про зняття арешту з цих земельних ділянок.

Натомість, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно актуальної інформації про зареєстроване право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які розташовані в с.Плав'я Сколівського району Львівської області за ОСОБА_4, а також наявність обтяження на ці земельні ділянки відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.04.2015 року є підставами, які унеможливлюють державну реєстрацію права власності на зазначені земельні ділянки за ОСОБА_2 та які передбачені пунктами 4 та 5 частини першої 24 Закону № 1952-IV.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачі вказані вимоги щодо обов'язку довести правомірність своїх рішень виконали.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржені рішення державного реєстратора від 14 серпня 2015 року №23687133 та № 23687665 про відмову в державній реєстрації за ОСОБА_2 права власності на ? частки земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що розташовані у с. Плав'я Сколівського району Львівської області, суд дійшов висновку, що такі прийняті відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та з дотриманням принципів, передбачених частиною третьою статті 2 КАС України.

Ураховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, рішення державного реєстратора № 23687665 та №23687133 від 14 серпня 2015 винесені правомірно, тому позов є безпідставним і у його задоволенні слід відмовити..

Відповідно до положень статті 94 КАС України не підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.