Справа № 802/2085/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2085/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

30 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3

представників відповідача: Богатиря С.В., Максименко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування висновку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Немирівської ОДПІ, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування висновку. Позовні вимоги мотивовано тим, що за результатами проведеної відповідачем перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України "Про очищення влади" було складено висновок №1232 від 26.04.2015 року про невідповідність вартості майна (майнових прав), зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік наявній податковій інформації про доходи, отримані ним із законних джерел. Вважаючи, що такий висновок зроблено без врахування всіх об'єктивних даних та з порушенням процедури, визначеної частиною 10 статті 5 Закону України "Про очищення влади", просив визнати його протиправним і скасувати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2015 року позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2015 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представники відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просили постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2015 року скасувати, дали пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач і його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали у повному обсязі, проти її задоволення заперечили, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи у заяві від10.09.2015 року просив розгляд справи проводити без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.02.2015 року ОСОБА_2 був призначений на посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції. При призначенні на посаду ним відповідно до Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" була подана декларація про майно, доходи витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про очищення влади" позивачем подана заява про незастосування заборони, які визначені частинами третьою або четвертою статті 1 цього Закону, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей стосовно нього відповідно до цього Закону.

Для перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» Головним територіальним управлінням юстиції у Вінницькій області зроблено запит на адресу Тульчинського відділення Немирівської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про перевірку відомостей щодо ОСОБА_2, до якого додані копії заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, паспорта громадянина України та трудової книжки.

За результатами розгляду запиту, Немирівською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області виявлено невідповідність зазначених даних у податковій декларації про майно, доходи витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік наявній податковій інформації, про що складено Висновок №1232 від 26.04.2015 року.

На підставі даного Висновку та відповідно до вимог п. 14 ст. 5 Закону України "Про очищення влади", наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 12.05.2015р. №384/6 позивача звільнено з займаної посади згідно пункту 7-2 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) визначені Законом України "Про очищення влади", в той час як механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" встановлений Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. №563 (далі - Порядок №563).

Статтею 2 Закону визначені посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація), зокрема згідно пунктами 10-11, заходи з очищення влади здійснюється щодо посадових та службових осіб (крім виборчих посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини.

У відповідності до ч.1 ст.4 Закону України "Про очищення влади" особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

Згідно п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" перевірці підлягають достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Відповідно до п. 20 Порядку №563 (в діючій на той час редакції), ДФС є органом, що проводить перевірку відомостей щодо заборон, які можуть бути застосовані до осіб у частині недостовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", та/або невідповідності вартості майна (майнових прав), зазначеного (зазначених) у поданих ними деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 - 10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", доходам, отриманим із законних джерел.

Процедура проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1 - 11 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" визначена Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 р. №1100 (далі - Порядок №1100).

Відповідно до п.2 Порядку №1100, перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

З огляду на п.3 Порядку №1100, перевірка включає такі стадії:

1) отримання від керівника відповідного органу запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки особи, стосовно якої проводиться перевірка;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в: аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Відповідно до п. 12 Порядку №1100, у разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Судом першої інстанції встановлено, що у оскаржуваному висновку Немирівської ОДПІ № 1232 від 26.04.2015 року за результатами проведеної перевірки встановлено, що в декларації про майно, доходи, витрати зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_2 за 2014 рік з'ясовано розбіжності у відомостях щодо наявності майна (майнових прав), а саме:

- у розділі ІІ Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік не повністю відображено суму одержаного доходу членів сім'ї, а саме доходу від провадження підприємницької діяльності та незалежної професійної діяльності батька позивача;

- у розділі ІІІ Декларації не відображено земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Красилівка, площею 0,1 га., державна реєстрація прав на яку відбулась 08.07.2014р.;

- у розділі IV декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік не зазначено транспортні засоби ВАЗ 21074 (2002 року випуску), VOLKSWAGEN LT 28 (1989 року випуску) та КАМАЗ 1984 року випуску.

В судовому засіданні головний державний ревізор-інспектор Максименко Л.П., яка проводила перевірку, пояснила, що після встановлення розбіжностей у відомостях, зазначених у декларації, із наявною у податкового органу інформацією, вона телефоном повідомила ОСОБА_2 про виявлені розбіжності, та запропонувала надати пояснення. За словами Максименко Л.П., в подальшому він з'являвся до податкового органу, однак з приводу виявлених невідповідностей надав усні пояснення. Письмових пояснень ОСОБА_2 не надавав, мав намір збирати документи з приводу розбіжностей у декларації, і більше до податкового органу не з'являвся. Апеляційний суд враховує надані інспектором пояснення, оскільки підстав не довіряти вказаній нею інформації у суду немає.

Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердив, що йому в телефонному режимі було повідомлено про невідповідності відомостей, зазначених у декларації, із наявною у податкового органу інформацією. На вказані порушення ОСОБА_2 мав намір, за його словами, зібрати відповідні докази.

З приводу виявлених під час перевірки невідповідностей, ОСОБА_2, зазначив, що автомобілі дійсно перебували у його власності, однак були відчужені, в тому числі за розписками. Про обставини подальшого використання автомобілів пояснень не надав. З приводу не зазначеної ним у декларації земельної ділянки ( Київська область, Броварський район, с. Красилівка, площею 0,1 га) ОСОБА_2 суду пояснив, що вона дійсно знаходилась у його власності, однак оформленням документів займався його брат. Тому про обставини набуття права власності він не пам'ятає.

На підставі наданих пояснень та матеріалів справи колегія суддів дійшла висновку, що встановлені у ході перевірки обставини щодо невідповідності задекларованих ОСОБА_2 відомостей із наявною у податкового органу інформацією, знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду. Позивачу достеменно було відомо про наявність у нього прав власності на автомобілі та земельну ділянку, і вказаних обставин він не заперечив. З матеріалів справи встановлено, що відомості про право власності на вказані об'єкти ОСОБА_2 не декларував (а.с. 30-34).

Як свідчить аналіз практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України «Про очищення влади», що міститься на офіційному веб-сайті Вищого адміністративного суду України, у декларації, що підлягає перевірці згідно Закону України «Про очищення влади», зазначаються усі транспортні засоби декларанта. Транспортні засоби, які відчужені за дорученням, є власністю такої особи. Відтак, позивач був зобов'язаний задекларувати транспортні засоби ВАЗ 21074 (2002 року випуску), VOLKSWAGEN LT 28 (1989 року випуску) та КАМАЗ 1984 року випуску. Крім того, декларуванню підлягала земельна ділянка площею 0,1 га, право на яку позивач у судовому засіданні також не заперечив.

Тому суд апеляційної інстанції вважає висновок податкового органу правильним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування висновку скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 жовтня 2015 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.