Справа № 753/15557/15-а
Суддя: Каліушко Ф. А.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2-а/753/336/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Каліушко Ф.А., розглянувши в приміщенні суду в місті Києві у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання рішення протиправним та нечинним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва (далі по тексту - відповідач, УПФУ в Дарницькому районі м. Києва) про визнання рішення протиправним та нечинним.

Адміністративний позов мотивований тим, що позивач перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Дарницькому районі м. Києва та отримує пенсію за віком з 01.01.2004 року.

20 травня 2015 року відповідачем прийнято рішення про утримання з позивача надміру виплаченої пенсії у сумі 7 863,34 грн., яка утворилась за період з 01.11.2012 року по 30.04.2015 року у зв'язку з неповідомленням нею про працевлаштування. Також у цьому рішення повідомлено позивачу, що у випадку ненадходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення, відповідач буде утримувати переплату у розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.06.2015 року до повного погашення.

Позивач вважає таке рішення незаконним, у зв'язку з чим просить суд визнати його протиправним та нечинним.

Розгляд справи здійснюється у передбаченому ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі, надав письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповідомлення позивачем органу, що призначає пенсії, що спричиняють зміну розміру пенсії, зокрема про її працевлаштування.

Підстав для розгляду справи в судовому засіданні немає.

Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Дарницькому районі м. Києва та отримує пенсію за віком з 01.01.2004 року.

20 травня 2015 року УПФУ в Дарницькому районі м. Києва прийнято рішення про утримання з ОСОБА_1 надміру виплаченої пенсії у сумі 7 863,34 грн., яка відповідно до довідки ВЦ572 від 20.04.2015 року утворилась за період з 01 листопада 2012 року по 30 квітня 2015 року у зв'язку з неповідомленням нею про працевлаштування.

Зазначене рішення прийнято відповідачем на підставі частини першої ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ним же повідомлено ОСОБА_1, що у випадку ненадходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення, відповідач буде утримувати переплату у розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.06.2015 року до повного погашення.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.11.2012 року по 31.03.2015 року працювала в госпіталі «Печерський» на посаді молодшої медичної сестри з фізіотерапії, що підтверджується відповідною довідкою.

Водночас, відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, можливість утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частина перша якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно із приписами ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсію, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих особі, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Тобто, саме на Пенсійний фонд покладено обов'язок щодо здійснення виплат пенсій з урахуванням вимог пенсійного законодавства, а також щодо контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, що виключає можливість виплати пенсій, виплата яких не передбачена чинним законодавством, навіть за умови послідуючого відшкодування відповідних втрат Пенсійного фонду сторонніми особами.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4.

Згідно пункту 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї, тощо.

Зі змісту зазначених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера щодо підроблення документів та подання страхувальником недостовірних даних. Факт підробки документа та використання підробленого документа повинен бути підтверджений лише вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Отже, з матеріалів справи не вбачається факту підроблення документів або представлення органу Пенсійного фонду завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії відповідачу, він не встановлений відповідним судовим рішенням, а також органом пенсійного фонду не те щоб не доведено зловживань з боку пенсіонера або подання ОСОБА_1 недостовірних даних, які слугували підставою для переплати призначеної пенсії, а взагалі не надано доказів на обґрунтування прийнятого ним рішення про її утримання, як то документальне підтвердження відповідної перевірки щодо неправомірного нарахування пенсії, його розрахунку, тощо.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази зловживань з боку відповідача, як пенсіонера, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії, відповідачем вказаних обставин не доведено, хоча згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, суддя критично оцінює посилання відповідача на ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки зміст даної норми закону вказує на відшкодування органу, що призначає пенсії, заподіяної шкоди за неповідомлення пенсіонером про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а оспорюване позивачем рішення прийнято відповідачем на підставі ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за змістом якої не є тотожною з вказаною статтею.

Таким чином, суддя дійшов висновку, що рішення УПФУ в Дарницькому районі м. Києва від 20 травня 2015 року про утримання з позивача надміру виплаченої пенсій є не законним та порушує її права, а відтак визнає його протиправним та нечинним.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стст. 2, 7, 71, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати рішення Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва від 20 травня 2015 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплаченої пенсії у розмірі 7 863,34 грн. необґрунтованим та нечинним.

Судові витрати у виді судового збору в розмірі 73,08 грн. присудити ОСОБА_1 з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.