Справа № 821/168/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ К/800/39799/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.03.2014

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014

у справі № 821/168/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сіт-Релайн"

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області

про визнання незаконним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 позов задоволено частково; визнано незаконним податкове повідомлення-рішення від 09.01.2014 №. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014 скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом була проведена камеральна перевірка ТОВ "Компанія "Сіт-Релайн" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2013 року у сумі 12857,00 грн., заявленої до відшкодування на розрахунковий рахунок платника, відображеної у податковій декларації з податку на додану вартість, поданій за звітний (податковий) період, за результатами якої складений акт №1835/21-03-15-02/31134890 від 20.12.2013, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, щодо завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню ПДВ на рахунок платника у банку у жовтні 2013 року на 12857,00 грн.

На підставі висновку акта перевірки, відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 09.01.2014 № про зменшення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2013 року на 12857,00 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 6428,50 грн.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. ст. 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового Кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 Податкового Кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди ( тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а при відсутності податкового боргу -зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пп. а) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, у разі, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) або до Державного бюджету України.

Як вбачається з акта перевірки, який став підставою для прийняття спірного рішення, відповідачем не заперечувалась правомірність формування податкового кредиту за рахунок сплаченого позивачем ПДВ, що підтверджено відповідними податковими накладними.

Доводи податкового органу про залежність права платника податку на бюджетне відшкодування від наявності задекларованих ним податкових зобов'язань у відповідному періоді, правомірно не прийняті до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки зазначені вище норми Податкового кодексу України не містять такого обмеження.

За наведених обставин, оскільки ДПІ у м. Херсоні не вказує на іншу підставу зменшення позивачу вказаної суми бюджетного відшкодування ПДВ, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про необґрунтованість висновку податкового органу про відсутність у ТОВ "Компанія "Сіт-Релайн" права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ, заявленій у податковій декларації за жовтень 2013 року з посиланням на п.п.200.1, 200.2, 200.3, 200.4. ст. 200 ПК України.

Разом з тим, оскільки встановлено, що саме внаслідок протиправних дій відповідача позивачу не було, у встановлені законодавством строки, відшкодовано суми ПДВ у розмірі 12857,00 грн., які були з додержанням вимог чинного податкового законодавства, заявлені позивачем до бюджетного відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 12857,00 грн.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль