Справа № 2а-638/11/1270
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2011-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Каюда А.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2011 року справа № 2а-638/11/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яманко В.Г.

суддів Казначеєва Е.Г. , Васильєвої І.А.

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційні скарги Державної податкової інспекції в місті Первомайську,

Виробничого управління Житлово-комунального

господарства Гірської міської ради

на постанову Луганського окружного адміністративного суду

від 25 лютого 2011 року (повний текст 2 березня 2011 р.)

по адміністративній справі № 2а-638/11/1270 (суддя Каюда А. М.)

за позовом Державної податкової інспекції в місті Первомайську

до Виробничого управління Житлово-комунального

господарства Гірської міської ради

про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Державна податкова інспекція в місті Первомайську звернулася 17 січня 2011 року до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом (арк. спр. 4-6) до Виробничого управління Житлово-комунального господарства Гірської міської ради про стягнення податкового боргу в сумі 254729 грн. 61 коп. за період з 1 березня 2010 року по 25 грудня 2010 року по податку на додану вартість в розмірі 247645 грн. 91 коп., по податку на прибуток в розмірі 7083 грн. 70 коп.

22 лютого 2011 року позивач надав суду першої інстанції заяву про збільшення розміру позовних вимог (арк. спр. 93-94), в якій просив стягнути додатково податковий борг з податку на додану вартість станом на 21 лютого 2011 року, з якого сума основного платежу 281581 грн. 24 коп., пеня 14590 грн. 77 коп.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2011 року (арк. спр. 135-137) позов ДПІ в місті Первомайську був задоволений частково, а саме стягнуто з Виробничого управління Житлово-комунального господарства Гірської міської ради податковий борг з податку на додану вартість в сумі 142984 грн. 14 коп. на користь державного бюджету, в іншій частині позовних вимог було відмовлено. Суд першої інстанції зазначив, що з огляду на наявність платіжних документів відповідача, які з врахуванням призначення платежу, частково підтверджують сплату податкових зобовязань, задоволенню підлягають вимоги позивача на загальну суму 142984 грн. 14 коп., в частині стягнення заборгованості за податковими деклараціями з ПДВ за січень 2010 року 10780 грн., лютий 2010 року 11217 грн., квітень 2010 року 8096 грн., травень 2010 року 6136 грн. 60 коп. та штрафних санкцій з ПДВ в розмірі 106574 грн. 54 коп. за податковим повідомленням-рішенням № /0 від 15 жовтня 2010 року.

З вказаним судовим рішенням не погодилися сторони, подали апеляційні скарги (арк. спр. 141-142, 146). ДПІ в Первомайську просить змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Відповідач просить скасувати частково постанову суду першої інстанції, стягнути податковий борг в розмірі 36409 грн. 60 коп., в іншій частині позовних вимог відмовити.

При частковому задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу самостійно визначене платником податків та неправомірно спрямував суму коштів, зазначених в платіжних дорученнях позивача, в рахунок погашення податкового боргу та пені минулих років. Сума боргу, що не була погашена відповідачем була стягнута судом.

Сторони були повідомлені належним чином про дату та час слухання, але не скористалися можливістю бути присутніми на судовому засіданні, з огляду на що колегія суддів здійснила розгляд в порядку письмового провадження за статтею 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг встановила наступне.

Виробниче управління житлово-комунального господарства Гірської міської ради є юридичною особою, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію та статут (арк. спр. 8-10), включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 31197416, що підтверджується довідкою (арк. спр. 7). Відповідач перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Первомайську та зареєстрований як платник ПДВ (арк. спр. 12).

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-III (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) (далі за текстом Закон № 2181), податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації або у податковому розрахунку (пункт 1.11 статті 1 вказаного Закону) вважається узгодженим з дня подання податкової звітності.

Підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181 передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього закону для подання податкової декларації.

Узгоджена сума податкового зобовязання, не сплачена платником податків у строки, встановлені статтею 5 Закону № 2181, визнається сумою податкового боргу платника податків (підпункт 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 закону).

ДПІ у м. Первомайську згідно уточнених позовних вимог до стягнення було заявлено суму податкового боргу з податку на прибуток в розмірі 7083 грн. 70 коп., але при цьому зазначено, що станом на 21 лютого 2011 року сума вказаного податкового боргу була повністю погашена, що підтверджено платіжними дорученнями (арк. спр. 86-87), тому відповідно задоволенню первинно поданий позов в цій частині не підлягає.

По податку на додану вартість позивачем визначено, що станом на 18 лютого 2011 року податковий борг складає суму 296172 грн. 01 коп., в тому числі з: основного платежу за деклараціями у сумі 175006 грн. 70 коп.; штрафних санкцій 106574 грн. 54 коп.; пені 14590 грн. 77 коп.

Стосовно суми боргу за податковими деклараціями в розмірі 175006 грн. 70 коп. слід зазначити наступне.

По податковій декларації з ПДВ за грудень 2009 року від 15 січня 2010 року № 18956 відповідачем було задекларовано ПДВ до сплати в розмірі 15361 грн. (арк. спр. 185-188), яка в повному обсязі була включена до складу податкового боргу за позовною заявою № 630/10-010-110 від 27 лютого 2010 року, яка була задоволена Луганським окружним адміністративним судом постановою від 6 квітня 2010 року у справі № 2а-1691/10/1270 (арк. спр. 174-176, 178-180). Таким чином, заявлений в даній справі за вказаною декларацією залишок непогашеної суми 7788 грн. 70 коп. не підтверджений. До того ж в платіжних дорученнях № 18 від 29 січня 2010 року на суму 1700 грн., № 2 від 28 січня 2010 року на суму 200 грн., № 12 від 27 січня 2010 року на суму 700 грн. (арк. спр. 183-184) відповідачем вказане призначення платежу сплата ПДВ за грудень 2009 року, що не було враховано позивачем при поданні позову.

За податковою декларацією з ПДВ за січень 2010 року вх. № 1497 від 15 лютого 2010 року (арк. спр. 116-117) позивачем заявлено до стягнення 10780 грн. Платіжним дорученням № 4 від 26 лютого 2010 року (арк. спр. 184) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за січень 2010 року в розмірі 1000 грн. Залишок несплаченої за лютий 2010 року суми ПДВ склав 9780 грн.

За податковою декларацією з ПДВ за лютий 2010 року вх. № 2159 від 17 березня 2010 року (арк. спр. 114-115) позивачем заявлено до стягнення 12217 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Платіжним дорученням № 47 від 4 березня 2010 року (арк. спр. 55) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за лютий 2010 року в розмірі 1000 грн. Залишок несплаченої за лютий 2010 року суми ПДВ склав 11217 грн.

За податковою декларацією з ПДВ за березень 2010 року вх. № 4262 від 19 квітня 2010 року (арк. спр. 112-113) позивачем заявлено до стягнення 13785 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Платіжним дорученням № 5 від 30 березня 2010 року (арк. спр. 56) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за березень 2010 року в розмірі 1100 грн. Сума 1850 грн. в рахунок погашення ПДВ за березень 2010 року була внесена до бюджету згідно квитанції № К10/V/40 від 31 березня 2010 року (арк. спр. 57). Платіжним дорученням № 64 від 31 березня 2010 року (арк. спр. 58) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за березень 2010 року в розмірі 9000 грн. Сума 1000 грн. в рахунок погашення ПДВ за березень 2010 року була внесена до бюджету згідно квитанції № 44 від 29 квітня 2010 року (арк. спр. 59). Сума 1800 грн. в рахунок погашення ПДВ за березень 2010 року була внесена до бюджету згідно платіжного доручення № 7 від 30 квітня 2010 року (арк. спр. 60). Платіжним дорученням № 6 від 30 квітня 2010 року (арк. спр. 60) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за березень 2010 року в розмірі 1100 грн. Усього за березень 2010 року позивачем було сплачено ПДВ на суму 15850 грн., тобто задекларована сума була погашена повністю.

За податковою декларацією з ПДВ за квітень 2010 року вх. № 6340 від 19 травня 2010 року (арк. спр. 116-117) позивачем заявлено до стягнення 8496 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Платіжним дорученням № 8 від 2 червня 2010 року (арк. спр. 61) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за квітень 2010 року в розмірі 400 грн. Залишок несплаченої за квітень 2010 року суми ПДВ склав 8096 грн.

За податковою декларацією з ПДВ за травень 2010 року вх. № 7198 від 18 червня 2010 року (арк. спр. 108-109) позивачем заявлено до стягнення 10741 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Платіжним дорученням № 10 від 30 червня 2010 року (арк. спр. 61) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за травень 2010 року в розмірі 200 грн. Платіжним дорученням № 111 від 15 червня 2010 року (арк. спр. 62) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за травень 2010 року в розмірі 2224,4 грн. Сума 2000 грн. в рахунок погашення ПДВ за березень 2010 року була внесена до бюджету згідно квитанції № 33 від 29 червня 2010 року (арк. спр. 79). Залишок несплаченої суми ПДВ за травень 2010 року склав 6516 грн. 60 коп.

За податковою декларацією з ПДВ за червень 2010 року вх. № 9381 від 19 липня 2010 року (арк. спр. 106-107) позивачем заявлено до стягнення 17014 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Платіжним дорученням № 175 від 30 липня 2010 року (арк. спр. 63) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за червень 2010 року в розмірі 7580 грн. Платіжним дорученням № 15 від 30 серпня 2010 року (арк. спр. 65) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за червень 2010 року в розмірі 900 грн. Платіжним дорученням № 200 від 31 серпня 2010 року (арк. спр. 66) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за червень 2010 року в розмірі 8534 грн. Сума 500 грн. в рахунок погашення ПДВ за березень 2010 року була внесена до бюджету згідно квитанції № 6 від 9 липня 2010 року (арк. спр. 80). Усього за червень 2010 року позивачем було сплачено ПДВ на суму 17514 грн., що свідчить про повне погашення задекларованої суми ПДВ.

За податковою декларацією з ПДВ за липень 2010 року вх. № 11577 від 20 серпня 2010 року (арк. спр. 104-105) позивачем заявлено до стягнення 14614 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Платіжним дорученням № 199 від 23 серпня 2010 року (арк. спр. 64) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за липень 2010 року в розмірі 2000 грн. Платіжним дорученням № 201 від 31 серпня 2010 року (арк. спр. 66) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за липень 2010 року в розмірі 10000 грн. Платіжним дорученням № 224 від 29 вересня 2010 року (арк. спр. 67) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за липень 2010 року в розмірі 2300 грн. Платіжним дорученням № 225 від 30 вересня 2010 року (арк. спр. 68) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за липень 2010 року в розмірі 314 грн. (з загально сплаченої суми 6728 грн.). Усього за липень 2010 року позивачем було сплачено ПДВ на суму 14614 грн., що свідчить про повне погашення задекларованої суми ПДВ.

За податковою декларацією з ПДВ за серпень 2010 року вх. № 12091 від 17 вересня 2010 року (арк. спр. 27-28) позивачем заявлено до стягнення 12676 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Платіжним дорученням № 225 від 30 вересня 2010 року (арк. спр. 68) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за серпень 2010 року в розмірі 6414 грн. (з загально сплаченої суми 6728 грн.). Платіжним дорученням № 228 від 8 жовтня 2010 року (арк. спр. 69) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за серпень 2010 року в розмірі 1300 грн. Платіжним дорученням № 362 від 29 жовтня 2010 року (арк. спр. 71) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за серпень 2010 року в розмірі 4962 грн. Усього за серпень 2010 року позивачем було сплачено ПДВ на суму 12676 грн., що свідчить про повне погашення задекларованої суми ПДВ.

За податковою декларацією з ПДВ за вересень 2010 року вх. № 14270 від 18 жовтня 2010 року (арк. спр. 102-103) позивачем заявлено до стягнення 12971 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Сума 800 грн. в рахунок погашення ПДВ за вересень 2010 року була внесена до бюджету згідно квитанції № К10/S від 28 жовтня 2010 року (арк. спр. 70). Платіжним дорученням № 367 від 8 листопада 2010 року (арк. спр. 72) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за вересень 2010 року в розмірі 5000 грн. Платіжним дорученням № 381 від 18 листопада 2010 року (арк. спр. 73) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за вересень 2010 року в розмірі 2500 грн. Платіжним дорученням № 397 від 30 листопада 2010 року (арк. спр. 74) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за вересень 2010 року в розмірі 5471 грн. (з загально сплаченої суми 14000 грн.). Усього за вересень 2010 року позивачем було сплачено ПДВ на суму 13771 грн., що свідчить про повне погашення задекларованої суми ПДВ.

За податковою декларацією з ПДВ за жовтень 2010 року вх. № 16650 від 22 листопада 2010 року (арк. спр. 100-101) позивачем заявлено до стягнення 15517 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Платіжним дорученням № 397 від 30 листопада 2010 року (арк. спр. 74) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за вересень 2010 року в розмірі 8529 грн. (з загально сплаченої суми 14000 грн.). Платіжним дорученням № 443 від 30 грудня 2010 року (арк. спр. 75) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за жовтень 2010 року в розмірі 6988 грн. Усього за вересень 2010 року позивачем було сплачено ПДВ на суму 15517 грн., що свідчить про повне погашення задекларованої суми ПДВ

За податковою декларацією з ПДВ за листопад 2010 року вх. № 17194 від 17 грудня 2010 року (арк. спр. 118-119) позивачем заявлено до стягнення 21570 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем. Платіжним дорученням № 446 від 30 грудня 2010 року (арк. спр. 75) позивачем був сплачений згідно призначення платежу ПДВ за листопад 2010 року в розмірі 3000 грн. Залишок несплаченої суми ПДВ за листопад 2010 року склав 18570 грн.

За податковою декларацією з ПДВ за грудень 2010 року вх. № 1901 від 17 січня 2011 року (арк. спр. 120-121) позивачем заявлено до стягнення 16837 грн. Ця сума відповідає сумі задекларованій позивачем та докази її сплати в справі відсутні.

Колегією апеляційного суду не були зараховані до сплати наступні платіжні документи позивача: квитанції № К/10 від 30 вересня 2010 року на суму 750 грн., № 34 від 28 травня 2010 року, № К10/Р/58 від 25 березня 2010 року на суму 1600 грн., № К10/Р/30 від 25 лютого 2010 року на суму 2500 грн., оскільки в цих документах відсутнє посилання на звітний податковий період, за який погашався борг з ПДВ, що надало можливість податковому органу зарахувати ці платежі в календарній черговості.

Штрафні санкції в розмірі 106574 грн. 54 коп. заявлені позивачем на підставі податкового повідомлення-рішення № /0 від 15 жовтня 2010 року (арк. спр. 34), яке було прийнято ДПІ у м. Первомайську на підставі акту перевірки № 670/16-31197416 від 15 жовтня 2010 року (арк. спр. 33-34) про результати документальної невиїзної перевірки своєчасності сплати податкового зобовязання. Штрафні санкції були застосовані за несвоєчасну сплату відповідачем податку на додану вартість за декларованого в грудні 2007 року, січні 2008 року, лютому 2008 року, серпні 2009 року, вересні 2009 року. В справі відсутні докази скасування в судовому порядку штрафних санкцій застосованих за податковим повідомленням-рішення № /0 від 15 жовтня 2010 року в розмірі 106574 грн. 54 коп. або їх сплати, тому позовні вимоги щодо їх стягнення підлягають задоволенню.

Нарахована пеня в розмірі 14590 грн. 77 коп. підтверджена позивачем розрахунком (арк. спр. 95-99), згідно якого пеня нарахована, у звязку з несвоєчасною сплатою позивачем податкового боргу задекларованого в деклараціях з ПДВ за квітень 2009 року, травень 2009 року, червень 2009 року, липень 2009 року, червень 2009 року, вересень 2009 року, жовтень 2009 року, листопад 2009 року. Розрахунок пені податковий орган повязує з надходженням від відповідача поточних платежів в період з лютого по грудень 2010 року, хоча як наведено вище фактично за призначенням платежу сплачувалися інші періоди та це враховано колегією суддів. Таке нарахування пені не визнається апеляційним судом правильним з огляду на те, що це нарахування фактично стало наслідком примусового зарахування податковим органом поточних платежів в погашення податкового боргу минулих періодів в календарній черговості.

Таким чином, сума податкового боргу з ПДВ, що підлягає стягненню в даній справі складає 177591 грн. 14 коп., з якої основного платежу за деклараціями з ПДВ на загальну суму 71016 грн. 60 коп., з якої: за січень 2010 року 9780 грн., лютий 2010 року 11217 грн., квітень 2010 року 8096 грн., травень 2010 року 6516,6 грн., листопад 2010 року 18570 грн., грудень 2010 року 16837 грн. та штрафних санкцій в розмірі 106574 грн. 54 коп. за податковим повідомленням-рішенням № /0 від 15 жовтня 2010 року.

Надісланий сторонами акт звірки станом на 27 квітня 2011 року (арк. спр. 172) судом не приймається з огляду на те, що складений не за період заборгованості визначеної в цій справі до стягнення, а за весь період, включаючи поточні звітні періоди.

Посилання відповідача на надану ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2010 року у справі № 2а-1691/10/1270 (арк. спр. 46-47) розстрочку виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2010 року (арк. спр. 174-176) та сплату цієї розстрочки, колегією суддів не приймається, оскільки предметом вказаної справи було стягнення податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 120905 грн. 10 коп. за деклараціями з ПДВ за травень 2009 року вх. № 7108 від 19 червня 2009 року, за червень 2009 року вх. № 9592 від 20 липня 2009 року, за липень 2009 року вх. № 11624 від 17 серпня 2009 року, за серпень 2009 року вх. № 12308 від 16 вересня 2009 року, за вересень 2009 року вх. № 14470 від 19 жовтня 2009 року, за жовтень 2009 року вх. № 16075 від 13 листопада 2009 року, за листопад 2009 року вх. № 17234 від 16 грудня 2009 року, за грудень 2009 року вх. № 18956 від 15 січня 2010 року. Як вже вище зазначено колегією суддів враховано, що сума боргу з ПДВ за грудень 2009 року була стягнута за постановою суду першої інстанції від 6 квітня 2010 року у справі № 2а-1691/10/1270.

Штрафні санкції з ПДВ в розмірі 106574 грн. 54 коп. не могли бути включені до складу податкового боргу у справі № 2а-1691/10/1270, оскільки податкове повідомлення-рішення № /0 було прийнято пізніше 15 жовтня 2010 року.

Стосовно вищевикладеного зарахування здійснених платежів за призначенням платежу в погашення податкового боргу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За частинами 1, 2, 6, 7 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, держава не втручається у здійснення власником права власності, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 321 Цивільного кодексу України встановила, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу, а саме: у разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Частинами 1, 5 статті 19 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються. Згідно частини 7 статті 66 Господарського кодексу України держава гарантує захист майнових прав підприємства. Вилучення державою у підприємства майна, що ним використовується, здійснюється лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України Про Національний банк України від 20 травня 1999 року № 679-ХІV Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів. Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 25 березня 2004 року за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.5 зазначеної Інструкції Реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення Призначення платежу. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками. З наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику.

Пункт 7.7. статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія цієї норми: чи то контролюючі органи, чи то платники податків. Вказана норма не позбавляє платника податку права самостійно визначати джерела та черговість погашення податкових зобов'язань, не встановлює права контролюючого органу, всупереч напрямку, зазначеному платником податку у платіжному документі, зараховувати платежі у рахунок погашення податкового боргу.

Згідно пункту 2 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-ХІІ від 4 грудня 1990 року (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) на державні податкові інспекції покладено виконання функцій з забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильності обчислення і своєчасності надходження цих податків, платежів. На виконання покладених на податкові органи функцій наказом Державної податкової адміністрації України від 18 липня 2005 року № 276 було затверджено Інструкцію про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 серпня 2005 р. за N 843/11123. Наведена Інструкція також не містить у собі положень щодо прав податкового органу змінювати призначення платежу, визначеного платником податку у платіжних документах, та направляти ці суми на погашення податкового боргу попередніх податкових періодів при веденні оперативного обліку платежів до бюджету.

З огляду на викладене в даній постанові апеляційні скарги сторін підлягають частковому задоволенню, а судове рішення першої інстанції підлягає зміні в частині збільшення суми податкового боргу, що підлягає стягненню.

В судовому засіданні, з огляду на великий обсяг судового рішення, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги державної податкової інспекції в місті Первомайську, виробничого управління житлово-комунального господарства Гірської міської ради на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2011 року по адміністративній справі № 2а-638/11/1270 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2011 року по адміністративній справі № 2а-638/11/1270 змінити.

В абзаці 2 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2011 року зазначити замість вислову «в сумі 142984 грн. 14 коп. (сто сорок дві тисячі девятсот вісімдесят чотири гривні 14 коп.» вислів «в сумі 177591 грн. 14 коп. (сто сімдесят сім тисяч пятсот девяносто одна гривня 14 коп.)».

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Г.Яманко

Судді: Е.Г.Казначеєв

ОСОБА_2