Справа № 1570/4556/12
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2015 р. м. Київ К/800/8614/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.

Кошіля В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Дорсервіс"

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014

у справі № 1570/4556/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Дорсервіс"

до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Одеської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2012 позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Одеської області Державної податкової служби від 06.07.2012 № .

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2012 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення від 06.07.2012 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання на 140281,00 грн.).

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 в частині відмови у задоволенні позову та залишити в силі рішення суд першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом була проведена позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс» з питань взаємовідносин з: ПП «Одеська будівельна компанія» за період квітень 2010 року, червень 2010 року, липень 2010 року, серпень 2010 року, вересень 2010 року; ПП «Клін-Маркет» за період з 01.04.2010 по 30.04.2010; ТОВ «Добробут Овідій» за період з 01.06.2011 по 30.06.2011, за результатами якої складено акт № 466/22-22507018 від 22.06.2012, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог:

- п. 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215 та п. 1, 2 ст. 228 ЦК України, в результаті чого правочини позивача з контрагентами ПП «Одеська будівельна компанія», ПП «Клін-Маркет» та ТОВ «Добробут Овідій» мають ознаки нікчемності та є нікчемними;

- пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість», в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 402986,00 грн.;

- ст. 188, ст. 201, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 140280,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 543266,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 100747,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ПП «Одеська будівельна компанія», ПП «Клин-Маркет»,ТОВ «Добробут-Овідій» і правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції щодо реального виконання умов договорів між позивачем та ПП "Одеська будівельна компанія", ПП "Клин-Маркет".

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Позивач у перевіряємому періоді здійснював господарські операції з ПП «Одеська будівельна компанія», а саме: 02.04.2010 уклав договір поставки № 30 (а.с.115-116 т.І), 06.04.2010 уклав договір субпідряду № 31 та додаткові угоди до нього № 2 від 01.06.2010, № 3 від 02.06.2010 та № 4 від 01.09.2010 (а.с. 12-19 т.ІІІ). 12.04.2010 позивач уклав договір поставки № 36 з ПП «Клин-Маркет» (а.с. 93-94 т.ІІІ). 01.06.2011 позивач уклав договір підряду з ТОВ «Добробут Овідій» (а.с.117-118 т.ІІІ).

Факт сплати позивачем грошових коштів за вищезазначеними договорами підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 210-229 т. V).

Виконання умов вищезазначених договорів підтверджується видатковими накладними, довіреностями, договірною ціною на будівництво, локальним рахунком № 7-1-1, довідкою про вартість виконаних підрядних робіт, актами прийому виконаних будівельних робіт (а.с.117-135 т.І, а.с. 20-71, 95-99, 103-106, 119-177 т.ІІІ).

Разом з тим, відповідач посилається на те, що обставини укладання угод з ПП «Одеська будівельна компанія» та ПП «Клін Маркет» без наміру реального здійснення господарських операцій підтверджується Ухвалою приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2014 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 27 ч. 5, ст.. 205 ч. 2 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2013 року по звинуваченню ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України.

Так, слідством та судом встановлено, що незаконна діяльність ПП «Одеська будівельна компанія» полягала у тому, що невстановлені особи використовуючи реквізити підприємства, розрахунковий рахунок та печатку, здійснювали незаконну діяльність, яка полягала у документальному оформленні неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) на адресу підприємств-контрагентів, після чого такі документи передавались замовникам для їх подальшого відображення в бухгалтерському та податковому обліках з метою незаконного формування податкового кредиту та валових витрат.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2013 встановлено, що ОСОБА_3, у серпні 2009 року став фактичним засновником та директором ПП « Клін-Маркет», при цьому, фактично господарську діяльність ПП « Клін-Маркет» він не здійснював, документів по взаємовідносинам з підприємствами-котрагентами не підписував, товарів не поставляв, розрахунковими рахунками не керував, податкову звітність не складав та не підписував і нікому цього не доручав.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту.

Аналогічне закріплене і в п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарських операцій; встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій та встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

В даному випадку, судами попередніх інстанцій не досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а саме: можливостей контрагентів позивача щодо виконання укладених з позивачем договорів, зокрема, наявності технічних та технологічних можливостей; питання щодо фактичної оплати позивачем податку на додану вартість в ціні отриманого товару (послуг), не досліджено руху активів у процесі здійснення господарських операцій, з відповідним документальним підтвердженням.

Крім того, колегія суддів вважає, що судам попередніх інстанцій за необхідності слід поставити питання про проведення експертного дослідження на предмет наявності чи відсутності ознак підроблення підпису посадовими особами, які підписували податкові накладні та інші первинні документи, видані ПП «Одеська будівельна компанія» та ПП «Клін Маркет», оскільки встановлення даної обставини має важливе значення для правильного вирішення даної справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України.

При новому розгляді, слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального, процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам справи, з урахуванням чого встановити правомірність прийняття податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Дорсервіс" задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2012 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль