Справа № 2а-9926/10/1370
Суддя: Дем’яновський Галій Семенович
Дата ухвалення: 2011-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2011 р. № 2а-9926/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Демяновського Г.С.

при секретарі судового засідання Фейдаш Х.М.

з участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ЛМКП «Львівводоканал» звернулося в суд з адміністративним позовом до СДПІ ВПП у м. Львові про скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2010 року за № /0/20084.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при визначенні розміру штрафних санкцій субєкт владних повноважень проігнорував призначення платежу визначене в платіжних документах.

В судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги з тих самих міркувань, просить позов задоволити.

Відповідач вважає, що він діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства п.7.7 ст.7 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, згідно якого податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Представник відповідача в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

За результатами перевірки ЛМКП «Львівводоканал»ДПІ у м. Львові складено акт за №31/15-2/03348471 від 15.10.2010 року та прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.10.2010 року за №/0/20084, яким за затримку більше 90 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання позивача зобовязано сплатити штраф в сумі 733553 грн. 00 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як передбачено підп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000 року за №2181-ІІІ, з наступними змінами та доповненнями, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації (що має місце в даному випадку), крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Податкова декларація, у відповідності до підп. „а підп.4.1.4 п.4.1 ст.4 цього ж Закону, подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює, у даній ситуації, календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п.5.1 ст.5 згаданого Закону, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Платник податків, як передбачено абзацом 1 підп.5.3.1 п.5.3 ст.5 цього ж Закону, зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Як передбачено п.17.2 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку,

б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Пунктом 7.7 статті 7 згаданого Закону передбачено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

У відповідності до вимог підп.7.1.1 п.7.1 зазначеної статті джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобовязань і погашення податкового боргу.

Згідно п.6 ст.7 Закону України «Про Національний банк України»від 20.05.1999 року за №679-ХІV, з наступними змінами та доповненнями, Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Згідно пункту 3.8 даної Інструкції Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, а тому суми податкових зобовязань або податкового боргу з урахуванням підп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, який є спеціальним законом з питань оподаткування і встановлює порядок погашення зобовязань юридичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. Не передбачено таких повноважень і згідно вимог Закону України «Про державну податкову службу»від 04.12.1990 року за №509-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями.

У разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань, передбачено пунктом 7.7. статті 7 згаданого Закону, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Таким чином, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобовязань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Штрафні (фінансові) санкції в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні застосовані за несвоєчасну сплату суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість самостійно визначеної в податкових деклараціях з податку на додану вартість за № від 21.09.2009 року (сума податкового зобов'язання 1045441 грн. 00 коп.), за № від 20.10.2009 року (сума податкового зобов'язання 421666 грн. 00 коп.).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень, які зазначені в акті перевірки, відповідачем самостійно було змінено призначення платежу шляхом погашення попередніх податкових зобов'язань позивача.

Також в матеріалах справи наявні платіжні доручення, з призначень платежу яких вбачається, що позивачем були своєчасно сплачені податкові зобовязання самостійно визначені у податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2009 р. на суму 400000 грн.

Щодо зарахування органом державної податкової служби коштів в розмірі 1045441 грн. 00 коп., як платіж по зобовязанню за серпень 2009 р., то судом встановлено, що позивачем не сплачено самостійно задеклароване податкове зобовязання за серпень 2009 року, а податковим органом змінено призначення платежу та зараховано в погашення зазначеного зобовязання платіжні доручення подані позивачем в погашення інших зобовязань. Підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи платіжні доручення в яких зазначено встановлене позивачем призначення платежу.

Таким чином, орган державної податкової служби в порушення вимог наведених норм самостійно зарахував сплачені платником податку суми у рахунок податкового боргу, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету. З врахуванням наведеного, суд вважає, що оскільки чинним законодавством не передбачено застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань у порядку календарної черговості їх виникнення, орган державної податкової служби без достатніх на те правових підстав, самостійно змінивши призначення платежу, визначене платником податків у платіжних дорученнях, застосував до останнього відповідальність передбачену підп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами.

Таким чином на день розгляду справи позивачем взагалі не сплачено ,тобто протерміновано податковий борг з ПДВ за серпень 2009 року в сумі 1045441 грн.,вчасно сплачено податок по ПДВ за вересень 2009 року в сумі 400000 грн.що доведено копіями платіжних доручень/ , та не сплачено частково податковий борг за вересень 2009 року в розмірі 21666 грн.,тобто підстав для визначення строків протермінування сплати податку на додану вартість за серпень-вересень 2009 року немає.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог оскільки органом державної податкової служби неправомірно було самостійно змінено призначення платежу та застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату суми податкового боргу.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163,167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати, прийняте Державною податковою інспекцією у м. Львові, податкове повідомлення-рішення від 20.10.2010 року за №/0/20084.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку та в строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України та набуває законної сили в порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

Суддя:підпис-з оригіналом звірено.

Суддя Демяновський Г.С.