Справа № 805/2349/15-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 р. Справа № 805/2349/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови : 10год.30хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд в складі: головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський вогнетривкий комбінат до Державної податкової інспекції у м. Дружківка Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2015 року №,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Дружківський вогнетривкий комбінат звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Дружківка Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2015 року №/а.с.4-11/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2015 року відповідача по справі ОСОБА_1 податкову інспекцію у м. Дружківці ГУ Міндоходів у Донецькій області замінено на належного відповідача ОСОБА_1 податкову інспекцію у м. Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що за наслідками документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський вогнетривкий комбінат з питань дотримання податкового законодавства при визначенні податкових зобовязань і податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року відповідачем, з урахуванням виявлення фактів, встановлені можливі порушення платником податків податкового законодавства щодо відносин з ТОВ "Дюк-Україна" () за період з 01.05.2014 року по 31.05.2014 року .

ОСОБА_1 податковою інспекцією у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області складено акт від 20.03.2015р. №148/05-10-1530/34283984. На підставі висновків акту перевірки відповідачем 20.03.2015р. прийнято податкове повідомлення-рішення №. Вважає, прийняте податкове повідомлення рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Працівники ДПІ в акті перевірки відображали лише субєктивні думки та припущення щодо контрагента ТОВ «Дюк-Україна», а саме думки викладені посадовими особами ДПІ у Шевченківському району м. Києва в акті від 11.07.2014 р. №1591/26-59-22-05/38781780 « Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Дюк-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.05.2014 р. по 31.05.2014 р., на підставі яких і зроблено висновки за результатами перевірки. Відповідно до вимог Податкового законодавства позивач правомірно включив до складу податкову кредиту податкові накладні, виписані ТОВ «Дюк-Україна». Враховуючи зазначене, просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.02.2015р.. яким збільшено суму грошового зобовязання з податку податку на додану вартість у розмірі 263 478грн. за травень 2014 року.

В попередніх судових засіданнях представник позивача підтримав заявлений позов, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити позов.

Через відділ діловодства Донецького окружного адміністративного суду надав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні /т.2 а.с.1/.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, засобами електронного звязку, через відділ діловодства Донецького окружного адміністративного суду надав клопотання про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позовних вимог, в яких зазначив, що актом перевірки №148/05-10-1530/34283984від 20.03.2015 р. встановлено порушення п.198.1. п.198.3 п.198.6 ст.198 та п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, ТОВ «Дружківський вогнетривкий завод» завищено податковий кредит за травень 2014 року у розмірі 175 652грн., внаслідок не підтвердження реальності здійснення операцій постачання товарів, робіт контрагентом постачальником ТОВ «Дюк-Україна» за період з 01.05.2014 по 31.05.2014р та відсутності документального підтвердження їх походження (виробника, імпортера) транспортування і використання у власній господарській діяльності ТОВ «ДВЗ». Висновок про завищення податкового кредиту ТОВ «ДВЗ» на суму 175 652грн. зроблено з урахуванням висновків акту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 11.07.2014р. №591/26-59-22-05/38781780 « Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Дюк-Україна» код ЕДРПОУ 38781780 щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами - покупцями і контрагентами - постачальниками за травень 2014 року», згідно якого не підтверджено реальність здійснення операцій придбання та постачання товарів,робіт,послуг,зазначаючи, що зустрічну звірку ТОВ «Дюк-Україна» неможливо провести у звязку з тим,що підприємство за податковою адресою не знаходиться. Тобто позивачем порушено п.198.1,п.198 п.3, п.198.6 ст.198 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України. Таким чином, операції з поставки товарів покупцям не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продаж товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків. На підставі зазначеного ДПІ у м. Дружківка вважає,що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.03.2015 р. прийнято відповідно до чинного законодавства. Просив суд відмовити у задоволенні позову /т.1 а.с.138-143,153-155/.

Відповідно до приписів ч.2 ч.4 ст.128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дружківський вогнетривкий комбінат" зареєстроване в якості юридичної особи, включене до ЄДРПОУ за номером 34283984. Позивач є платником податку на додану вартість, знаходиться на обліку платників податків в ДПІ у м. Дружківці ГУ Міндоходів у Донецькій області.

Відповідач ОСОБА_1 податкова інспекція у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області діє на підставі положення про Міністерство доходів і зборів України та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України ДПІ у м. Дружківці ГУ ДФС у Донецькій області в період з 19.03.2015р по 20.03.2015р. (дата закінчення перевірки вказана в акті) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ Дружківський вогнетривкий комбінат з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначені податкових зобовязань і податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року з урахуванням виявлення фактів ,що свідчать про можливі порушення платником податків податкового законодавства щодо відносин з ТОВ «Дюк-Україна» () за період з 01.05.2014 року по 31.05.2014 року. За наслідками перевірки складено акт від 20.03.2015р. №148/05-10-1530/34283984 /т1 а.с.11-37/.

Згідно з висновком акту перевірки позивачем допущено такі порушення законодавства:

- по відображеним в обліку підприємства за період з 01.05.2014 р. по 31.05.2014 р. операцій придбання товарів від контрагента ТОВ «Дюк-Україна» встановлено відсутність обєкта оподаткування, які підпадають під визначення п.п. 14.1.36, п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України ;

- на порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит у розмірі 175 652грн.: з них, завищення податкового кредиту на суму 175 652грн., внаслідок не підтвердження реальності здійснення операцій з постачання товарів, робіт контрагентом-постачальником ТОВ «Дюк-Україна» по ланцюгам постачання, та відсутності документального підтвердження їх походження (виробника,імпортера), транспортування і використання у власній господарській діяльності ТОВ «ДВЗ», в результаті чого встановлено завищення ТОВ «ДВЗ» відємного значення податку на додану вартість за травень 2014 року у сумі 175 652грн. ./т.1 а.с.36-37/.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 20.03.2015р:

- податкове повідомлення-рішення № ДПІ у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області яким Товариству з обмеженою відповідальністю Дружківський вогнетривкий комбінат збільшено розмір суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 263 478грн. у тому числі 175 652грн. за основним платежем, 87826грн. за штрафними (фінансовими)санкціями /том 1, а.с.38/.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом.

Cудом встановлено, що позивачем у позові помилково зазначено номер спірного податкового повідомлення-рішення, замість № зазначено№. Так, за результатами перевірки, оформленими актом акт від 20.03.2015р. №148/05-10-1530/34283984,відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 20.03.2015р № ДПІ у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області яким Товариству з обмеженою відповідальністю Дружківський вогнетривкий комбінат збільшено розмір суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 263 478грн. у тому числі 175 652грн. за основним платежем, 87826грн. за штрафними (фінансовими)санкціями.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення з наступних підстав.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стала податкова інформація, а саме акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 11.07.2014р. №591/26-59-22-05/38781780 « Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Дюк-Україна» код ЕДРПОУ 38781780 щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами - покупцями і контрагентами - постачальниками за травень 2014 року», згідно якого не підтверджено реальність здійснення операцій придбання та постачання товарів, робіт, послуг, зазначаючи, що зустрічну звірку ТОВ «Дюк-Україна» неможливо провести у звязку з тим, що підприємство за податковою адресою не знаходиться.

На підставі зазначеного акту не підтверджено факт здійснення операцій придбання та постачання товарів,робіт, послуг контрагентом та було зроблено висновок про відсутність обєктів оподаткування , які підпадають під визначення ст.22, ст.135, ст.185 Податкового кодексу України по операціях придбання товарів ( робіт, послуг) і постачання товарів (робіт, послуг) підприємствам-покупцям за період з 01.05.2014 року по 31.05.2014 року, відображених вказаним підприємством в додатках 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року, у т.ч. зроблено висновок про відсутність обєктів оподаткування , які підпадають під визначення ст.22,ст.135,ст.185 Податкового кодексу України по операціях постачання товарів(запасних частин,витратних матеріалів для технічного обслуговування машин,механізмів,масла трансмісійного) на користь контрагента-покупця ТОВ «ДВЗ», відображених в зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних на суму ПДВ у сумі 175652 грн.

Таким чином, згідно отриманої з інформаційних баз даних податкової інформації щодо ТОВ «Дюк-Україна» встановлено: недекларування наявності власних основних засобів, підприємство не декларувало амортизаційних відрахувань, витрат по операціям лізингу, оренди основних засобів,не задекларовано наявності залишків виробничих запасів, товарів на початок 2014 року.

Суд не погоджується із зазначеними висновками податкового органу, з таких підстав.

Відповідно до п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром. Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Так, у травні 2014 року між ТОВ «Дюк-Україна» та ТОВ «Дружківський вогнетривкий завод» укладено договір поставки №05/05-1 від 05.05.2014р /т1 а.с.40-42/. Пунктом 2.1 Договору визначено що поставка товару здійснюється партіями на умовах, передбачених у Специфікаціях. Під партією Товару розуміється Товар оформлений одним товарно-супровідним документом. Пунктом 3.1 Ціни на товар, постачаємий за даним договором, наведені у Специфікаціях до даного договору.

Знаходження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Дюк-Україна» за юридичною адресою , станом на час вчинення правочину, підтверджується відповідним витягом /т с а.с. 102-105/

На підтвердження виконання правочину-поставки товару, а саме: вогнетривкі вироби в асортименті, позивачем надано наступні документи: спицифікації до договору поставки, видаткові накладні, прибуткові ордери, податкові накладні, акт списання від 31.05.2015 /т.1 а.с.43-100,217-220/.

Оплата за поставку, згідно договору поставки №05/05-1 від 05.05.2014 року зроблено через ПАТ КБ«Приватбанк» позивачем частково, про що свідчить копія платіжного доручення від 11.06.2014 №1303 на суму 67450грн./т.1 а.с.190/. У вересні 2014 року змінено порядок і умови розрахунку за договором поставки і на суму 986463,44грн. виписано чотири простих векселя, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі векселів /т1а.с. 191,215,216,245/.

Закон України «Про обіг векселів в Україні» надає право використовувати вексель як борговий документ, фактично змінює гроші і надає право підприємствам проводити розрахунки.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, фінансових векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону - векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені).

Платіж за векселем на території України здійснюється тільки в безготівковій формі (ст.6 Закону).

Таким чином, суд дійшов висновку про законність проведених між сторонами розрахунків за правочином та додержання сторонами умов Договору.

Використання, отриманого товару у власній господарській діяльності підтверджується Актом списання №СПТ-000043 від 31.05.2015 /т.1 а.с.217-220/.

За наслідками господарської операції ТОВ «Дюк-Україна» видало позивачу податкові накладні/т.1а.с.82-100/

Суму податку на додану вартість згідно вказаних податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту травня 2014 року, що відобразив у відповідній податковій декларації в розрізі контрагентів ,яка подана до податкового органу 20.06.2014р., де в Додатку №5 до декларації , в розділі 11. Податковий кредит під номером 59 визначено контрагента ТОВ "Дюк-Україна" /т.1 а.с.168-177/.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Водночас, ч.ч. 1, 2 ст. 9 цього Закону встановлюються вимоги до первинного документу та визначена сфера застосування первинного документу.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Надані позивачем документи на підтвердження здійснення господарської операцій за договором поставки із ТОВ "Дюк-Україна" відповідають наведеним вище вимогам до первинних документів згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи,держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідач не зазначив у акті перевірки та не надав суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення Цивільного кодексу України та розяснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочину договору поставки, укладеного позивачем із ПП "Дюк-Україна". Також, вказаний правочин не визнавався недійсним у судовому порядку.

Суд не приймає до уваги наданий відповідачем акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 11.07.2014р. №591/26-59-22-05/38781780 « Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Дюк-Україна» код ЕДРПОУ 38781780 щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами - покупцями і контрагентами - постачальниками за травень 2014 року», яким встановлено відсутність обєктів, які підпадають під визначення ст.ст.135,138,187,198,201 Податкового кодексу України та неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій та ведення господарської діяльності ТОВ "Дюк-Україна" у порядку, передбаченому діючим законодавством по зазначеним операціям по взаємовідносинам за період з 01.05.2014р. по 31.05.2014 р. з підприємствами постачальниками та підприємствами покупцями, зустрічну звірку ТОВ «Дюк-Україна» провести неможливо у звязку з тим,що підприємство не знаходиться за податковою адресою, оскільки він не може вважатися доказами недійсності (нікчемності) укладеного договору з огляду на приведені вище положення законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів обставин, які б свідчили про недійсність правочину укладеного між ТОВ "Дружківський вогнетривкий комбінат" та ТОВ "Дюк-Україна" Натомість, позивачем надано достатній обєм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про звязок витрат по придбанню товарно-матеріальних цінностей за вказаним договором із його господарською діяльністю та фактичне використання придбаних запчастин у його власній господарській діяльності.

Отже, суд вважає, що у даному випадку позивачем надано достатній обєм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про звязок витрат оплати вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, у ТОВ "Дюк-Україна" із господарською діяльністю ТОВ "Дружківський вогнетривкий комбінат".

Стосовно правомірності формування позивачем податкового кредиту податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит-сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного ( податкового) періоду, визначена згідно з розділом пять цього Кодексу.

Згідно вимог п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктами 201.4, 201.7 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобовязань продавця. Платники податку, які постачають електричну енергію, складають податкові накладні щодекадно на суму коштів, що надійшли в рахунок оплати за таку електричну енергію на їх поточні рахунки протягом відповідної декади. В останній день місяця такі платники податку складають податкові накладні/розрахунки коригування за результатами остаточного розрахунку зі споживачами електричної енергії з урахуванням поставленої електричної енергії та отриманих коштів протягом такого місяця.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено,що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку,що відносяться до податкового кредиту.

Виникнення у ТОВ "Дружківський вогнетривкий комбінат" права на формування податкового кредиту у травні 2014р., за наслідками господарських операцій з ТОВ "Дюк-України" підтверджено відповідними податковими накладними. Податкові накладні позивач включив до Реєстру отриманих та виданих податкових накладних за травень 2014 року. В акті перевірки немає жодного зауваження податкового органу щодо правильності оформлення податкових накладних.

Таким чином, з урахуванням наведених правових норм та наданих до матеріалів письмових документів, суд дійшов висновку про те, що висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України та Цивільного кодексу України є безпідставними та такими, що спростовуються фактичними обставинами справи, у звязку з чим є необґрунтованим.

Крім того, у податковому праві визнається критерій добросовісності платника . який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин , доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідальність за наслідками неналежного виконання контрагентами позивача своїх обовязків щодо несвоєчасного виконання власних податкових зобовязань перед бюджетом не повинна бути покладена на добропорядних платників податку та не може вважатися підставою для відповідальності позивача.

В діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарська операція не викликає сумніву в її реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів

Суд зазначає, що встановлена податковим органом відсутність обєктів оподаткування по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) підприємствам покупцям не може бути підставою для висновку про нереальність господарської операції. Відповідачем не надано жодних доказів, які свідчать про намір позивача при укладанні спірного договору діяти з метою уникнення оподаткування фінансово-господарських результатів виконання цього договору, незаконного привласнення податку на додану вартість, нарахованого в ціні продажу робіт (послуг), із завідомим усвідомленням неперерахування суми ПДВ до Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд застосовує верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень ,що виступав стороною у справі , або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський вогнетривкий комбінат до Державної податкової інспекції у м. Дружківка Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2015 року № задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.03.2015 року ДПІ у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області яким Товариству з обмеженою відповідальністю Дружківський вогнетривкий комбінат збільшено розмір суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 263 478грн. у тому числі 175 652грн. за основним платежем, 87826грн. за штрафними (фінансовими)санкціями.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 17 вересня 2015 року.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22 вересня 2015 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.