Справа № 733/331/14-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ К/800/33024/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_4 пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області призначити та нарахувати йому вказану пенсію, а також стягнути з відповідача на його користь пенсію у відповідному розмірі.

Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 5 березня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_4 пенсії, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області призначити та нарахувати позивачу пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року скасовано постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 5 березня 2014 року та закрито провадження у вказаній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання протиправними дій відповідача в частині призначення та нарахування ОСОБА_4 пенсії після досягнення 50 років як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також зобов'язуючи відповідача призначити позивачу таку пенсію, суд першої інстанції виходив з того, що позов обґрунтований.

Закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив з того, що є така, що набрала законної сили, постанова суду з того самого спору і між тими самими сторонами, а саме - постанова Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2013 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Однак, повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно п.4 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що рішенням, яке набрало законної сили, йому було відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що він не надав необхідних документів для призначення пенсії. Проте, 2 квітня 2013 року та 19 листопада 2013 року, тобто після ухвалення судового рішення, він повторно звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області із заявами про призначення пенсії, надавши інші докази на підтвердження права на призначення пільгової пенсії.

Частиною 1 ст. 161 КАС України передбачено, що під час прийняття постанови суд вирішує: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи належить задовольнити позовні вимоги або відмовити в їх задоволенні; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання постанови; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Проте, закриваючи провадження у справі з тих підстав, що вже є постанова суду з того самого спору і між тими самими сторонами, суд апеляційної інстанції вищенаведених вимог закону не врахував та всупереч вимог ст. 159 КАС України не з'ясував, які саме рішення, дії чи бездіяльність відповідача оскаржував позивач у даній справі, тобто предмет спору, та всупереч вимог ст.86 КАС України належним чином не перевірив доводів позивача про те, що у нього наявні інші докази на підтвердження позовних вимог, та що він оскаржує інші дії та рішення відповідача. Тому безспірно погодитися із висновком суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі не можна, оскільки такий висновок є передчасним.

Згідно ч.1 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин, коли судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, при цьому суд апеляційної інстанції не зробив жодних висновків по суті ухваленого судом першої інстанції рішення, а суд касаційної інстанції в силу ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л Іваненко М.І. Мойсюк