Справа № 12096/11/2070
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

30 листопада 2011 р. справа № 2-а- 12096/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого - судді Старосєльцевої О.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Чубукіної М.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представників

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними, скасування наказу та податкового повідомлення - рішення,-

встановив:

Позивач ОСОБА_4 особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив : 1) скасувати Наказ відповідача, ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова №15/5 від 15.07.2011р. "Про проведення невиїзної позапланової перевірки ФО-П ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1"; 2) визнати неправомірними дії відповідача, ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства №3661/1702/НОМЕР_1 від 11.08.2011 р. ФОП ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 по взаємовідносинам з ТОВ Побутелектротехніка за період з 01.04.2010р. по 31.01.2011 року, на підставі якої був складений акт перевірки №3661/1702/НОМЕР_1 від 11.08.2011 р.; 3) скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача, ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова від 30.08.2011р. №.

В обґрунтування заявлених вимог позивач та його представник зазначили, що спірний наказ про призначення перевірки був виданий податковим органом за відсутності визначених Податковим кодексом України обставин, податковим органом була порушена визначена законом процедура проведення перевірки, спірне податкове повідомленнярішення ґрунтується на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, що викладені в акті №3661/1702/НОМЕР_1 від 11.08.2011р., а відтак, суперечать ч.3 ст.2 КАС України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обовязок по оплаті грошового зобовязання на користь Державного бюджету України. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги і доводи заявленого позову, просив суд прийняти рішення про задоволення позову.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що за висновками проведеної Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Харкова перевірки діяльності контрагента позивача - ТОВ «Побутелектротехніка»було встановлено факт нікчемності всіх правочинів, вчинених даним субєктом господарювання. Даного висновку згідно з законом є достатньо для судження про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог Закону України "Про ПДВ" та Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян». В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги і доводи заперечень проти позову, просив суд прийняти рішення про залишення позову без задоволення.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи спірне податкове повідомлення рішення від 30.08.2011р. № про збільшення суми податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності в загальному розмірі 3.046,56грн. було винесено ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова з посиланням на акт перевірки №3661/1702/НОМЕР_1 від 11.08.2011 р.

Згідно з висновками згаданого акту перевірки в діяльності ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_1 податковим органом було виявлено порушення ст.13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», а саме: збільшення валових витрат на 20.310,41грн. за рахунок нікчемних правочинів, вчинених з ТОВ "Побутелектротехніка".

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії, а також суджень субєкта владних повноважень, викладених в акті №1010/07-010/01597402 від 17.06.2011р., на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

З наявних у справі документів слідує, що між позивачем, ФОП ОСОБА_1 (в якості покупця) та ТОВ "Побутелектротехніка" (в якості постачальника) було укладено договір №04 від 04.01.2010р., на підставі якого виникли господарські взаємовідносини, в межах яких ТОВ "Побутелектротехніка" були виписані видаткові накладні №3624-0302107 від 29.10.2010р.; №3624-0132106 від 12.05.2010р.; №3624-0299104 від 26.10.2010р.; №3624-0298104 від 25.10.2010р.; №3624-0293120 від 20.10.2010р.; №3624-0155106 від 04.06.2010р.; №3624-0158103 від 07.06.2010р.; №3624-0167101 від 16.06.2010р.; №3624-0169108 від 18.06.2010р.; №3624-01312114 від 11.05.2010р.; №3624-0137115 від 17.05.2010р.; № 3624-0104103 від 14.04.2010р.; №3624-0091104 від 01.04.2010р.; №3624-0253114 від 10.09.2010р.; №3624-0263105 від 20.09.2010р.; №3624-0264115 від 21.09.2010р.; №3624-0266106 від 23.09.2010р.; №3624-02449268 від 01.09.2010р.; №3624-02499267 від 06.09.2010р.; №3624-0221104 від 09.08.2010р.; №3624-0186105 від 05.07.2010р.; №3624-0200103 від 19.07.2010р№ 3624-03263224 від 22.11.2010р.; №3624-0336107 від 02.12.2010р.; №3624-0335106 від 01.12.2010р.; №3624-03499155 від 15.12.2010р.; №3624-03544206 від 20.12.2010р.; №3624-0350105 16.12.2010р.; №3624-0176110 від 25.06.2010р., а також податкові накладні №91104 від 01.04.2010р.; №104103 від 14.04.2010р., № 1312114 від 11.05.2010р.; №132106 від 12.05.2010р.; №137115 від 17.05.2010р., № 155106 від 04.06.2010 р.; №158103 від 07.06.2010р.; №167101 від 16.06.2010р.; №169108 від 18.06.2010 р.; 176110 від 25.06.2010р.; №186105 від 05.07.2010р.; №200103 від 19.07.2010р.; №221104 від 09.08.2010р.; № 2449268 від 01.09.2010р.; №2499267 від 06.09.2010р.; №253114 від 10.09.2010р.; №263105 від 20.09.2010р.; №264115 від 21.09.2010р.; №266106 від 23.09.2010р.; №293120 від 20.10.2010р.; №298104 від 25.10.2010р.; №299104 від 26.10.2010р.; №302107 від 29.10.2010р.; №3263224 від 22.11.2010р.; №335106 від 01.12.2010р.; №336107 від 02.12.2010р.; №3499155 від 15.12.2010р.; №530105 від 16.12.2010р.; №3544206 від 20.12.2010р. (а.с.18-46,72-100 т.1).

Рух активів у спірних правовідносинах підтверджується долученими до справи копіями товарно-транспортних накладних №106 від 04 червня 2010р.; №103 від 07 червня 2010р.; №101 від 16 червня 2010р.; №108 від 18 червня 2010р.; №110 від 25 червня 2010р.; №105 від 05 липня 2010р.; №103 від 19 липня 2010р.; №104 від 09 серпня 2010р.; №9268 від 01 вересня 2010р.; №9267 від 06 вересня 2010р.; №114 від 10 вересня 2010р.; №105 від 20 вересня 2010р.; №115 від 21 вересня 2010р.; №106 від 23 вересня 2010р.; №120 від 20 жовтня 2010р.; №104 від 25 жовтня 2010р.; №104 від 26 жовтня 2010р.; №107 від 29 жовтня 2010р. №3224 від 22 листопада 2010р.; №106 від 01 грудня 2010р.; №107 від 02 грудня 2010р.; №9155 від 15 грудня 2010р.; №105 від 16 грудня 2010р.; №4206 від 20 грудня 2010р.; №109 від 12 січня 2011р.; №104 від 17 січня 2011р.; №104 від 18 січня 2011р.; №106 від 20 січня 2011р. (а.с. 135-162). Окрім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що транспортування частини товару взагалі не потребувало задіяння транспорту, в тому числі і автомобільного, з огляду на вагові характеристики конкретних партій товару (а.с.125-130 т.1).

На виконання вимог ст.11 КАС України судом були витребувані від позивача докази оплати вартості товару. Надані позивачем копії платіжних доручень підтверджують оплату вартості товару шляхом проведення безготівкових розрахунків (а.с. 163-196 т.1).

З'ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх добутими доказами, суд відзначає, що за матеріалами справи обставини дійсності руху активів у спірних правовідносинах суб'єктом владних повноважень не спростовані. При цьому, суд бере до уваги, що в силу норм Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України укладання та виконання правочинів купівлі-продажу товару (поставки товару) не вимагає наявності у суб'єкта господарювання спеціальної правоздатності чи дієздатності, основних фондів, значної кількості персоналу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доказів того, що придбані у ТОВ "Побутелектротехніка" товари не були використані в господарської діяльності позивача у зв'язку з несумісністю з напрямом діяльності, відповідачем до суду не надано.

В ході розгляду справи з пояснень представника відповідача, котрі в цій частині повністю узгоджуються з матеріалами справи, судом встановлено, що жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірного правочину, до правового статусу сторін спірного правочину як платників ПДВ, відповідності спірного правочину вимогам закону, належності складання первинних документів за спірним правочином ДПІ ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не має.

Оглянувши зміст спірного правочину, суд відзначає, що предметом правочину не є речі, котрі обмежені в цивільному обороті, зміст прав та обовязків сторін не суперечить закону, правочин за формою та змістом узгоджується з вимогами закону.

Оцінивши наявні в справі докази, суд відмічає, що сторонами не заперечується, а матеріалами справи додатково підтверджено факт виконання позивачем та контрагентом позивача зобовязань за спірним правочином. Копії витребуваних судом і долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст.ст.44, 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Приєднані до справи копії платіжних документів засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань по оплаті вартості робіт за переліченими вище правочинами шляхом перерахування безготівкових грошових коштів. З огляду на приписи Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україніта Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхомсуд робить висновок про те, що операції субєктів права з перерахування саме безготівкових грошових коштів є прозорими для контролю з боку Держави, так як здійснюються виключно у встановлений самою ж Державою спосіб через банківські установи. Наявні у справі документи засвідчують, що безготівкові кошти були списані з рахунків позивача, тобто вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та контрагента позивача спільного інтересу щодо їх отримання ТОВ фірма "Сат Імпекс" (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), в матеріалах справи немає.

З приводу викладеного в акті судження субєкта владних повноважень щодо нікчемності правочинів суд зауважує, що згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вивчивши акт перевірки, суд дійшов висновку, що єдиним мотивом для судження відповідача про нікчемність спірного правочину є висновок іншого органу податкової служби - ДПІ у Київському районі міста Харкова.

Однак, з положень ст.ст.207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України випливає, що одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, так як податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Належних та допустимих в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказів вчинення платником податків нікчемного правочину, до кола котрих належать: або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним), відповідач в ході розгляду справи до суду не подав.

Аналізуючи положення ст.ст. 54, 58, 76, 86 Податкового кодексу України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом Порядок №984), Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків (затверджено наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010р. №985, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.12.2010р. за №1440/18735; далі за текстом - Порядок №985), суд доходить висновку, що специфіка правових актів індивідуальної дії, які ухвалюються органами податкової служби у формі податкових повідомлень - рішень з приводу самостійного визначення грошових зобовязань платників податків, полягає у тому, що фактичні підстави для ухвалення цих актів містяться в документальних результатах контролю за діяльністю платника податків (матеріалах перевірки), а правові підстави та владні приписи - безпосередньо в самих податкових повідомленнях - рішеннях.

Проте, в акті перевірки субєктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємоповязаності позивача та контрагента позивача, про несумість предмету спірного правочину з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманого товару в господарській діяльності, про відсутність змін у складі і структурі активів осіб, котрі є сторонами спірного правочину.

Судом також достеменно встановлено, що мотиви фізичної відсутності товару у спірних правовідносинах, невикористання товару в господарській діяльності позивача, завищення вартісних показників придбаного позивачем товару, способу, порядку та стану розрахунків, відсутності змін у стані та структурі активів не були покладені субєктом владних повноважень в основу спірних рішень. Відтак, з огляду на приписи ст.ст.6 і 8 Конституції України, ст.2 і 11 КАС України суд не вбачає підстав для дослідження в ході розгляду справи цих обставин, позаяк зміна судом як фактичних, так і юридичних мотивів прийняття субєктом владних повноважень спірного правового акту індивідуальної дії чинним процесуальним законодавством не передбачена.

Також, за матеріалами справи вбачається наявність подальшої реалізації позивачем продукції, виробленої з використанням отриманих від ТОВ "Побутелектротехніка" товарів, наступним покупцям, про що свідчать договори, видаткові накладні, довіреності на отримання ТМЦ, податкові накладні, достовірність якої податковим органом в ході розгляду справи не спростована (а.с. 18-46, 72-100, 131-196 т.1).

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентом позивача, ТОВ "Побутелектротехніка", взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Відповідно до ст.13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок" згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету (ч.1 ст.13); оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву (ч.2 ст.13); до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" (ч.3 ст.13).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд відмічає, що відповідно до вимог ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної норми процесуального закону та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, котрими встановлена презумпція правомірності рішень платника податків, суд доходить висновку, що поданих суб'єктом владних повноважень доказів є явно недостатньо для висновку про правомірність спірного податкового повідомлення - рішення, а витребування судом додаткових доказів (з приводу обставин не досліджених податковим органом при проведенні перевірки та не відображених в акті перевірки) матиме наслідком підміну мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт порушення спірним податковим повідомленням-рішенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то позов належить задовольнити в частині вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення.

Розглядаючи справу в частині вимог про скасування рішення суб'єкта владних повноважень про призначення перевірки та визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень по проведенню перевірки, суд виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи 28.03.2011р. ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова було складено письмовий запит №5758/10/17-228, яким на позивача, ФОП ОСОБА_1 покладено обов'язок подати до податкового органу документи за взаємовідносинами з ТОВ "Побутелектротехніка". Серед витребуваних документів суб'єкт владних повноважень вимагав надати докази транспортування товару (а.с.15А т.1).

30.03.2011р. даний запит було отримано особисто позивачем, ФОП ОСОБА_1 (а.с.8 т.2).

07.04.2011р. ФОП ОСОБА_1 надав до ДПІ копії укладеного з ТОВ "Побутелектротехніка" договору, податкових накладних, накладних на отримання товару (а.с.15 т.1).

Копії документів про транспортування товару та оплату вартості товару позивачем до податкового органу надані не були, що підтверджується матеріалами справи та визнано позивачем в ході розгляду справи.

Суд зауважує, що відповідно до ст.79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст.79); документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (п.79.2 ст.79).

Підпунктом 78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється в разі, коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Аналізуючи положення наведеної норми матеріального права в кореспонденції з приписами ст.42 Податкового кодексу України, суд доходить висновку, що рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки може бути прийнято податковим органом лише в разі одночасної наявності таких умов: 1) належного складення податковим органом і направлення адресу платника податків обовязкового письмового запиту, 2) фактичного отримання платником податків такого запиту, тобто вручення запиту під підпис посадовій (службовій) особі платника податків або уповноваженому представнику платника податків чи повернення до податкового органу поштового повідомлення про вручення такого запиту платнику податків, 3) минування строку в 10 робочих днів від дня отримання платником податків письмового запиту податкового органу, 4) ненадання платником податків до податкового органу письмових пояснень та документальних підтверджень по суті отриманого запиту.

У спірних правовідносинах платник податків не надав в повному обсязі витребуваних податковим органом документів, внаслідок чого у податкового органу виникло право на прийняття рішення про призначення перевірки.

Згадане право було реалізовано ДПІ у належний спосіб, а саме: шляхом видання наказу від 15.07.2011р. №1515 "Про проведення невиїзної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.16 т. 1).

Позивач отримав даний наказ 22.07.2011р. разом з наказом ФОП ОСОБА_1 отримав також і копію повідомлення про проведення перевірки, що підтверджується приєднаною до справи розпискою з особистим підписом позивача (а.с. 6 т.2).

Спірна перевірка була розпочата суб'єктом владних повноважень 29.07.2011р., тобто після виконання податковим органом визначеної законом процедури в частині повідомлення платника податків про прийняте рішення стосовно призначення перевірки.

За таких обставин, спірний наказ про призначення перевірки був винесений, а дії по проведенню перевірки були вчинені ДПІ на підставі, у спосіб та у порядку, що визначені законом.

Фактичних даних, які б засвідчували недотримання ДПІ при винесенні наказу та проведенні перевірки вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України судом в ході розгляду справи не виявлено, відповідних доказів позивачем до суду не подано, у зв'язку з чим позов в даній частині належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_4 особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними, скасування наказу та податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова від 30.08.2011р. №.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

5. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 05.12.2011 року.

Суддя Старосєльцева О.В.