Справа № 814/715/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ К/800/48489/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014

та постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.09.2013

по справі № 814/715/13-а

за позовом Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення штрафних санкцій та конфіскацію майна

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області звернулась до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штрафу в розмірі 5 040 000 грн., а також конфіскацію предметів, вилучених в останнього, згідно опису в протоколі огляду місця події від 27.09.2009.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Поставною Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.09.2013, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.09.2009 слідчим податкової міліції в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України, було проведено огляд приміщення, в якому, на думку позивача, відповідач організував азартні ігри. За наслідками огляду складено відповідний протокол, в якому зафіксовано, що оглядом виявлено 8 комп'ютерів, пристосованих для азартних ігор, а також гроші в розмірі 95,0 грн.

Висновком спеціаліста № 1952 від 01.11.2009 встановлено, що на 6 з 8 комп'ютерів встановлені спеціальні програмні засоби, які «… можливо можуть бути використані в якості локального та виділеного сервісів здійснення азартних ігор» та письмові пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позовні вимоги податкового органу є безпідставними та обставини, на які посилається позивач, являються не доведеними в судовому порядку, у зв'язку з чим позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Суд касаційної інстанції погоджується з викладеним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

При цьому статтею 1 цього Закону в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначає наступний зміст термінів «гральний бізнес» та «азартна гра»: гральний бізнес - діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку; азартна гра - будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості.

До суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України. Застосування санкцій, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється за рішенням суду, ухваленого за позовом органів державної податкової служби (ст. 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу»).

Підтвердженням факту надання підприємством послуг у сфері грального бізнесу з метою отримання прибутку, можуть бути контрольні стрічки та дані книг обліку розрахункових операцій, дані X-звіту про одержання від клієнтів готівкових коштів та видачу клієнтам готівкових коштів у вигляді виграшу, прейскурант цін на послуги.

Протокол огляду місця події, на який посилається податковий орган, лише фіксує факт наявності в приміщенні відповідача працездатного комп'ютерного обладнання, на якому встановлені комп'ютерні ігри, проте він обґрунтовано не прийнятий судами попередніх інстанцій в якості доказу з огляду на те, що призначенням протоколу огляду місця події є лише документування обстановки, тому вказаний протокол не може свідчити про наявність чи відсутність події, в даному випадку надання відповідачем послуг з азартних ігор.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій відносно того, що притягнення до відповідальності позивача у вигляді застосування фінансових санкцій за організацію азартних ігор можливо лише у разі доведення належними доказами надання послуг у сфері грального бізнесу та азартних ігор.

За вказаних обставин, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог є вірним, а касаційна скарга позивача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно наявної у справі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 12.07.2013 слідує, що Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області є правонаступником Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби.

На підставі ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції вважає за необхідне допустити по даній справі заміну позивача - Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі позивача - Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 та постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.09.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний