Справа № 0424/3855/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/27667/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Марганець (далі - ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Марганець) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій та зобов'язання призначити і виплатити страхові виплати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що у жовтні 2010 року внаслідок нещасного випадку на виробництві загинув її чоловік, у зв'язку з чим вона та її донька - ОСОБА_5, як члени його сім'ї, мають право на отримання страхових виплат, передбачених Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV). Посилаючись на те, що ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Марганець відмовило їм у призначені таких виплат та, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати неправомірною відмову та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити одноразову допомогу на сім'ю у розмірі п'ятирічної заробітної плати потерпілого та допомогу утриманцям загиблого у розмірі річного заробітку потерпілого кожному, відповідно до частини 7 статті 34 Закону № 1105-XIV.

Постановою Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2013 року позов задоволено. Визнано дії ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Марганець щодо відмови у призначені та виплаті одноразової допомоги на родину, одноразової допомоги на утриманців, щомісячних виплат утриманцям незаконними. Зобов'язано ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Марганець призначити та виплатити ОСОБА_4, виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на 12 жовтня 2010 року: одноразову виплату на родину в розмірі п'ятирічної заробітної плати, одноразову виплату на утриманців ОСОБА_6, ОСОБА_5 в розмірі однорічної заробітної плати, кожній, щомісячні страхові виплати ОСОБА_6, починаючи з 12 жовтня 2010 року на весь період інвалідності, ОСОБА_5, починаючи з 12 жовтня 2010 року на весь період навчання, але не довше чим досягнення ОСОБА_5 23 років.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, зокрема Закону № 1105-XIV. Вказує, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку обставинам справи та наданим доказам і дійшов правильного висновку, що її чоловік працював у приватного підприємця «ОСОБА_7.», а тому вона має право на отримання виплат, передбачених Законом № 1105-XIV.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 12 жовтня 2010 року о 08 год 58 хв внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на залізничному переїзді 115 км + 566 м. перегону Нікополь-Марганець стався груповий нещасний випадок, у якому загинув чоловік позивача - ОСОБА_8, про що 25 листопада 2010 року комісією Територіального управління Держгірпромнагляду по Дніпропетровській області складені Акти спеціального розслідування групового нещасного випадку на виробництві форми Н-5 та Н-1.

В цих Актах зазначено, що водій автобуса марки БАЗ-А079.04 «Еталон» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 працював на маршруті 1-Б «Поліклініка - Городище» і на момент події перебував у трудових відносинах з перевізником - Приватним підприємцем «ОСОБА_7.» (далі - ПП «ОСОБА_7.»).

У грудні 2010 року позивач звернулася до ВВД Фонду ССНВПЗ в м. Марганці із заявою про призначення страхових виплат у зв'язку зі смертю годувальника. Проте, відповідач відмовив їй у призначенні таких виплат через відсутність трудової книжки загиблого та довідки про розмір його середньої заробітної плати. Водночас, у листі від 22 грудня 2010 року № 877/04 було зазначено, що ОСОБА_8 не перебував у трудових відносинах з ПП «ОСОБА_7.».

Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві (далі - страхування від нещасного випадку) визначені Законом № 1105-XIV.

Відповідно до частини 2 статті 2 цього Закону, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, його дія поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

При цьому, держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (стаття 3 Закону № 1105-XIV).

Отже, із змісту наведених норм видно, що право на отримання соціальних гарантій, передбачених цим законом мають особи, застраховані у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У статті 8 Закону № 1105-XIV наведений вичерпний перелік осіб, які підлягають обов'язковому страхуванню від нещасного випадку, зокрема, обов'язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають:

1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту);

2) учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах;

3) особи, які утримуються у виправних, лікувально-трудових, виховно-трудових закладах та залучаються до трудової діяльності на виробництві цих установ або на інших підприємствах за спеціальними договорами.

За приписами частин 1-2 статті 10 Закону № 1105-ХІV, для страхування від нещасного випадку на виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування здійснюється в безособовій формі. Всі особи, перелічені у статті 8 цього Закону, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов'язань щодо сплати страхових внесків.

Усі застраховані є членами Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Водночас, статтею 11 Закону № 1105-XIV передбачено можливість добровільного страхування для інших осіб, зокрема: священнослужителів, церковнослужителів та осіб, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах; осіб, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з отриманням доходу безпосередньо від цієї діяльності, членів фермерського господарства; громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, укладають з Фондом соціального страхування від нещасних випадків договір про добровільну участь у страхуванні від нещасних випадків.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що страхові виплати, передбачені цим Законом виплачуються особам, зазначеним у статті 8 Закону № 1105-XIV та особам, що застрахувались в добровільному порядку, передбаченому статтею 11 цього Закону.

При цьому, для працівників обов'язковою умовою для призначення цих виплат є наявність трудового договору (контракту).

Як встановлено апеляційним судом, відомості про те, що загиблий водій ОСОБА_8 перебував у трудових відносинах з перевізником - ПП «ОСОБА_7.» в матеріалах справи відсутні, документи, що підтверджують цю інформацію позивач не надав і у позовній заяві послався на усний трудовий договір.

Крім того, відомості, зазначені в Актах форми Н-1 та Н-5 щодо місця роботи ОСОБА_8 мають суперечливий характер, оскільки в цих же актах зазначено, що документи про працевлаштування загиблого відсутні. Крім того, висновку територіальної інспекції праці у Дніпропетровській області про працевлаштування ОСОБА_8 у ПП «ОСОБА_7.», на який послалася комісія з розслідування нещасного випадку, в матеріалах справи немає.

Натомість, у листі ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Марганець від 22 грудня 2010 року №877/04 зазначено, що за інформацією Марганецького центру зайнятості водій ОСОБА_8 не перебував у трудових відносинах з ПП «ОСОБА_7.».

Відповідно до статті 21 Закону № 1105-XI, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті.

У разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого (частина 7 статті 34 Закону № 1105-XIV).

При цьому, суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати (частини 9 статті 34 Закону № 1105-XIV).

Враховуючи те, що норми Закону № 1105-ХІV поширюються виключно на застрахованих осіб та членів їх сімей, а документи, які підтверджують, що загиблий ОСОБА_8 був застрахований у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування відсутні, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що факт роботи ОСОБА_8 у ПП «ОСОБА_7.» підтверджується вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2013 року, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, оскільки факт перебування у трудових відносинах за своєю суттю є трудовим спором та не доводиться у кримінальному провадженні, отже це судове рішення не має правового значення при вирішенні спору у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
О.П. Стародуб