Справа № 2а-1870/9476/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2015 р. м. Київ К/800/52439/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Мороза В.Ф.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року у справі за позовом комунального закладу "Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни" до Роменської об'єднаної державної фінансової інспекції, Державної фінансової інспекції у Сумській області про скасування вимоги та розпорядження,

в с т а н о в и л а:

Комунальний заклад "Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни" звернувся до суду з позовом до Роменської об'єднаної державної фінансової інспекції, Державної фінансової інспекції в Сумській області, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд скасувати п. 2.3 повністю та п. 2.4 вимоги Роменської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19.11.2012 № 04-14/1721 в частині встановлення зайво нарахованих відпускних на суму 12066,03 грн. та перерахованих внесків до державних цільових фондів на суму 4389,70 грн.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю пункту 2.3 вимоги від 19.11.2012 № 04-14/1721 як такої, що сформовано на підставі хибних висновків акту ревізії щодо порушення позивачем вимог законодавства при здійсненні оплати праці лікарів, які проводили огляд, за рахунок коштів загального, а не спеціального фонду.

Також позивачем вказано на протиправність пункту 2.4 вимоги від 19.11.2012 № 04-14/1721 в частині встановлення зайво нарахованих відпускних на суму 12066,03 грн. та перерахування внесків до державних цільових фондів на суму 4389,70 грн. Позивач вважає правомірним врахування при обчисленні заробітної плати за час щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці заробітної плати як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року позов задоволено частково: скасовано пункт 2.4 вимоги Роменської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19.11.2012 №04-14/1721 в частині встановлення зайво нарахованих відпускних на суму 12066,03 грн. та перерахованих внесків до державних цільових фондів на суму 4389,70 грн.; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено: скасовано пункт 2.3 вимоги Роменської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19.11.2012 №04-14/1721; в іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Сумській області із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Роменською об'єднаною фінансовою інспекцією проведено планову ревізію фінансового-господарської діяльності комунального закладу "Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни" за період з 01.08.2008 по 31.07.2012, за результатами якої складено акт ревізії від 16.10.2012 №04-22/24.

На підставі акту ревізії від 16.10.2012 №04-22/24 Роменською об'єднаною державною фінансовою інспекцією на адресу позивача направлено вимогу «Про усунення виявлених ревізією порушень чинного законодавства» від 19.11.2012 №04-14/1721.

Пунктом 2.3. вимоги від 19.11.2012 №04-14/1721 визначено, що в порушення статті 13 Бюджетного кодексу України, пункту 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 28.02.2002 №228, пункту Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 №659, абзацу другого пункту 5.8. Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 №308/519, оплата праці лікарів, які проводили огляд, здійснювалася за рахунок коштів загального фонду, тоді як відповідно до вимог зазначених нормативних документів, повинна здійснюватися за рахунок коштів, які надійшли на рахунок спеціального фонду Лікарні, як плата за послуги.

Всього за рахунок бюджетних коштів загального фонду зайво проведено витрат в частині виплати заробітної плати за роботи, що виконуються на платних умовах, в сумі 71208,82 грн., та зайво проведено нарахувань на заробітну плату та перераховано внесків до державних цільових фондів в загальній сумі 25879,95 грн., у зв'язку з чим комунальний заклад Першу обласну спеціалізовану лікарню м. Ромни зобов'язано відшкодувати до загального фонду кошти у сумі 97088,77 грн., та вказано на необхідність перерахувати до доходів обласного бюджету суми коштів, які надійшли на відновлення касових видатків загального фонду.

Пунктом 2.4. вимоги від 19.11.2012 №04-14/1721 визначено, що ревізією дотримання законодавства при нарахуванні та здійсненні виплат заробітної плати працівникам за час відпустки встановлено, що при визначенні тривалості щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці працівників, не було враховано фактичного відпрацювання часу працівниками в цих умовах, чим порушено вимоги статті 8 Закону України «Про відпустки» та пункту 2 Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.10.1997 №7 та п.п.5, 6, 7 Списку виробництв, робіт професій та посад працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30.01.1998 №16, внаслідок чого зайво нараховано та виплачено відпускних у сумі 21347,58 грн. та відповідно зайво проведено нарахувань на заробітну плату та перераховано внесків до державних цільових фондів на суму 7758,91 грн., у зв'язку з чим позивача зобов'язано:

- провести претензійно - позовну роботу щодо повернення зайво виплачених сум коштів. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвих грошових виплатах кошти в сумі 21347,58 грн. у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КзпП, та провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до Фондів та повернути зайво сплачені кошти в сумі 7758,91 грн.

Не погоджуючись з пунктом 2.3 вимоги від 19.11.2012 №04-14/1721 в повному обсязі та пунктом 2.4 в частині встановлення зайво нарахованих відпускних на суму 12066,03грн. та перерахованих внесків до державних цільових фондів на суму 4389,70 грн., позивач звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування пункту 2.4 вимоги Роменської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19.11.2012 №04-14/1721 щодо встановлення зайво нарахованих відпускних на суму 12066,03 та перерахованих внесків до державних цільових фондів на суму 4389,70 грн., суд першої інстанції виходив з відсутності в діях позивача порушень вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування пункту 2.3 вимоги від 19.11.2012 №04-14/1721, виходив з того, що позивачем правомірно не проводилося планування заробітної плати та нарахувань на заробітну плату по спеціальному фонду та вказав на правомірність здійснення зазначених видатків з кошторисних призначень.

Вказуючи на протиправність пункту 2.3 вимоги від 19.11.2012 №04-14/1721, суд апеляційної інстанції виходив з мотивів, ідентичних мотивам суду першої інстанції.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із вказаною позицією суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати для нарахування додаткових відпусток за особливий характер праці позивачем враховано заробітну плату працівників, які працюють внутрішніми сумісниками на 0,25 ставки. Особи, яким за посиланням органу фінансового контролю, було зайво виплачені відпускні, займали посади молодших медсестер.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці, зокрема, надається окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 №1290 посаду молодшої медсестри включено до Списку виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці, та визначена максимальна тривалість додаткової відпустки - 25 календарних днів.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах в яких дає право на щорічну додаткову відпустку, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 30.01.1998 №16, у розрахунок часу, що дає право працівнику на додаткову відпустку, зараховуються дні, коли він фактично був зайнятий на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не менше половини тривалості робочого дня, установленого для працівників цих виробництв, цехів, професій і посад.

Згідно з додатком №10 до Колективного договору Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни, тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер роботи молодшого медичного та обслуговуючого персоналу (молодша медична сестра з догляду за хворими, буфетник) складає 25 календарних днів.

Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено, що відповідно до вказаних нормативних актів, особам (молодшим медичним сестрам), зазначеним в додатку 5.5. до акту ревізії, надавалася щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці тривалістю 25 календарних днів.

При цьому, при обчисленні заробітної плати за час щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, позивачем враховувалась як заробітна плата за основним місцем роботи так і заробітна плата отримана за роботу по сумісництву.

Колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій в частині того, що такі дії позивача відповідають нормам законодавства.

Так, відповідно до пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством).

Пунктом 5 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 №43, визначено, що одержана за роботу за сумісництвом заробітна плата при підрахунку середнього заробітку по основній роботі не враховується, крім випадків, передбачених пунктом 10 цього положення.

Відповідно до пункту 10 зазначеного Положення заробітна плата на всіх місцях роботи враховується при обчисленні середнього заробітку, зокрема, медичним і фармацевтичним працівникам лікувально-профілактичних та санітарно-епідеміологічних установ охорони здоров'я, аптек, установ соціального забезпечення, дитячих будинків, шкіл-інтернатів для дітей-сиріт, а також для дітей, які мають вади у фізичному чи розумовому розвитку, дитячих дошкільних виховних закладів, медико-соціальної експертизи; сестрам милосердя товариств Червоного Хреста та Червоного Півмісяця України.

За вказаних обставин, позиція судів попередніх інстанцій щодо відсутності в діях позивача порушень вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 є обґрунтованою.

Колегія суддів також погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині скасування пункту 2.3 вимоги Роменської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19 листопада 2012 року № 04-14/1721.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що в штатних розписах лікарні передбачені посади працівників, які надають платні послуги, та оплата яких повинна проводитися за рахунок надходжень до спеціального фонду установи, а саме: посади лікаря - нарколога (0,5 ставки), лікаря - психіатра амбулаторного прийому (0,5 ставки), психолога (0,25 ставки), медсестра кабінету (0,5 ставки), лаборанта (0,25 ставки), бухгалтера (1,00 ставки).

При здійсненні ревізії фактичного виконання робіт по наданню платних послуг, відповідачем встановлено, що надання платних послуг по медичним оглядам проводили лікар - психіатр ОСОБА_2 та лікар - нарколог ОСОБА_3 Всього Лікарнею видано сертифікатів нарколога в кількості - 24185 шт. та видано довідок огляду психіатра в кількості 23953 шт., що підтверджує фактичне виконання психіатричних, наркологічних оглядів та використання лікарями свого робочого часу по наданню платних послуг. Виходячи з розмірів посадових окладів лікарів, передбачених в штатних розписах по спеціальному фонду з врахуванням фактично відпрацьованого робочого часу лікарями, якими були надані платні послуги, витрати по фонду оплати праці за рахунок коштів спеціального фонду повинні були б проведені в сумі 71208,82 грн., а також проведено нарахувань на заробітну плату та перераховано внесків до державних соціальних фондів в загальній сумі 25879,95 грн.

Фактично ці витрати проведені за рахунок коштів загального фонду, за увесь період, що підлягав ревізії, виплата заробітної плати лікарям за рахунок коштів спеціального фонду не проводилась.

Відповідно до пункту 2 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимоги щодо їх утворення та напрями використання, що є додатком № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 № 659, яка була чинна до 09.03.2011 року, встановлено, що власні надходження бюджетних установ поділяються на дві групи, при цьому до першої групи належить плата за послуги, що надаються бюджетними установами.

Цю групу утворюють надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законами та нормативно-правовими актами. Такі надходження мають постійний характер і обов'язково плануються у бюджеті.

Перша група поділяється на підгрупи, у тому числі перша підгрупа, яка визначена підпунктом 1 пункту 2 зазначеного Переліку, - плата за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх функціональними повноваженнями, тобто це кошти, які надійшли бюджетним установам як плата за послуги, надання яких пов'язане з виконанням основних функцій та завдань бюджетних установ, а також за послуги із створення умов для початку реалізації інфраструктурних проектів.

Згідно з пунктом 3 зазначеного Переліку, власні надходження бюджетних установ використовуються відповідно до закону про державний бюджет чи рішення про місцевий бюджет за такими напрямами, перша група: підгрупа 1 - на покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням зазначених у підгрупі послуг, а також за погодженням з Мінфіном витрат капітального характеру, пов'язаних з наданням послуг із створення умов для початку реалізації інфраструктурних проектів (абзац другий підпункту «а» пункту 3 зазначеного Переліку).

Відповідно до пункту 1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, кошторис бюджетних установ має такі складові частини:

- загальний фонд, який містить обсяг надходжень із загального фонду бюджету та розподіл видатків за повною економічною класифікацією видатків на виконання бюджетною установою (далі - установа) основних функцій або розподіл надання кредитів з бюджету за класифікацією кредитування бюджету;

- спеціальний фонд, який містить обсяг надходжень із спеціального фонду бюджету на конкретну мету та їх розподіл за повною економічною класифікацією видатків на здійснення відповідних видатків згідно із законодавством, а також на реалізацію пріоритетних заходів, пов'язаних з виконанням установою основних функцій, або розподіл надання кредитів з бюджету згідно із законодавством за класифікацією кредитування бюджету.

Пунктом 18 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ встановлено, що у процесі формування спеціального фонду проекту кошторису планування власних надходжень бюджетних установ здійснюється за групами та підгрупами відповідно до правил, визначених законодавством для цієї категорії доходів бюджету.

Відповідно до пункту 19 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, спеціальний фонд проекту кошторису передбачає зведення показників за всіма джерелами надходження коштів до цього фонду та відповідними напрямами їх використання.

Розподіл видатків або надання кредитів з бюджету спеціального фонду проекту кошторису проводиться виключно в межах і за рахунок відповідних надходжень, запланованих на цю мету в зазначеному фонді.

Згідно з пунктом 20 Порядку, під час визначення обсягів видатків та/або надання кредитів з бюджету розпорядників нижчого рівня головні розпорядники повинні враховувати об'єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установ (кількість класів, учнів у школах, ліжок у лікарнях, дітей у дошкільних закладах тощо), обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності погашення дебіторської і кредиторської заборгованості та реалізації окремих програм і намічених заходів щодо скорочення витрат у плановому періоді.

Обов'язковим є виконання вимоги щодо першочергового забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці з нарахуваннями, а також на господарське утримання установ. Під час визначення видатків у проектах кошторисів установи повинен забезпечуватися суворий режим економії коштів і матеріальних цінностей. До кошторисів можуть включатися тільки видатки, передбачені законодавством, необхідність яких обумовлена характером діяльності установи. Видатки на придбання обладнання, капітальний ремонт приміщень тощо, які не є першочерговими, можуть передбачатися лише за умови забезпечення коштами невідкладних витрат та відсутності заборгованості. При цьому видатки на заробітну плату з коштів спеціального фонду обчислюються залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів, із застосуванням встановлених законодавством норм, які використовуються установами аналогічного профілю.

Відповідно до пункту 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ встановлено, що видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов'язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов'язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду.

При цьому, розпорядник бюджетних коштів здійснює коригування обсягів узятих бюджетних зобов'язань за загальним фондом кошторису для проведення видатків з цих зобов'язань із спеціального фонду кошторису відповідно до бюджетного законодавства.

Зазначене положення свідчить лише про необхідність покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням таких послуг, і не свідчить про необхідність складання штатного розпису по спеціальному фонду у випадку, наприклад, надання таких послуг штатними працівниками установи в межах норм робочого часу без їх перевищення.

Жодним з нормативних актів безпосередньо не врегульовано порядок надання платних медичних послуг та процедур оплати штатним працівникам медичної комунальної установи, які в межах робочого часу залучаються до роботи на виконання укладених установою договорів по наданню платних медичних послуг.

Пунктом 5.8 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров'я від 05.10.2005 року № 308/519 «Умови оплати праці лікарів, які залучаються для проведення обов'язкових медичних оглядів» визначено, що лікарям, які проводять обов'язкові медичні огляди категорій працівників (громадян) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.1996 року № 1138 «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються в державних закладах охорони здоров'я та вищих медичних закладах освіти», оплата праці здійснюється за рахунок коштів спеціального фонду закладу охорони здоров'я за фактично відпрацьований час, виходячи з посадових окладів (тарифних ставок), передбачених цими Умовами.

Аналіз пункту 5.8 Умов оплати праці лікарів, які залучаються для проведення обов'язкових медичних оглядів, свідчить лише про конкретне визначення МОЗ оплати праці лікарів, які проводять обов'язкові медичні огляди працівників бюджетних закладів та установ відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2001 року № 559; та оплати праці лікарів, які проводять обов'язкові медичні огляди категорій працівників (громадян) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.1996 року № 1138.

Проте, вказаним пунктом не визначено умови оплати праці лікарів, які отримують заробітну плату за рахунок бюджетних асигнувань, і за наказом керівництва комунальної установи на виконання укладених установою договорів за графіком залучаються в межах їх робочого часу до проведення первинних профоглядів, періодичних профоглядів, медичної комісії для водіїв, працівників не бюджетних установ та підприємств.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивачем правомірно не проводилося планування заробітної плати та нарахувань на заробітну плату по спеціальному фонду, а видатки здійснювалися відповідно до кошторисних призначень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує на обґрунтованість позиції суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції не допущено.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Сумській області залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року, змінену постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року, та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: