Справа № 755/29759/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
за участю: секретаря судового засіданняНечай Ю.О.
представника позивачаОСОБА_5
представника відповідачаКушлак Є.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними та визнання розпорядження незаконним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, в якому просила визнати протиправними дії УПФ України у Дніпровському районі м. Києва щодо утримання переплати в розмірі 20 % від її щомісячної пенсії на підставі розпорядження від 23.10.2013 року № 1226 та скасувати вказане розпорядження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Суд касаційної інстанції звернув увагу, що судами попередніх інстанцій не досліджено трудову книжку позивача, копії такої відсутні в матеріалах справи, як наслідок, не встановлено місце основної роботи позивача, дату звільнення з такої, посади на яких вона працювала і чи працювала за контрактом після досягнення пенсійного віку, що не є перешкодою у призначенні і отриманні пенсії наукового співробітника, тобто, належним чином не досліджено питання працевлаштування позивача у 2010-2013 роках. Крім того, не встановлено чи укладався строковий трудовий договір між позивачем та вищезазначеним інститутом.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року позов задоволено частково - визнано дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва неправомірними щодо утримання переплати пенсії за період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року в розмірі 20% від щомісячної пенсії ОСОБА_7 на підставі розпорядження №1226 від 23.10.2013 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В судове засідання з'явився представник відповідача, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду з'явився, проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у відповідача та з 06.09.2010 року по 31.07.2013 року отримувала пенсію відповідно до Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність".

14.03.2013 року відповідачем було виявлено, що позивачу з березня 2010 року по лютий 2012 року та в квітні 2012 року нараховувалася заробітна плата в Інституті колоїдної хімії та хімії води ім. А.В.Думанського НАН України. Крім цього, відповідач 04.07.2013 року отримав з вказаного інституту довідку про те, що позивач працювала в інституті на посаді наукового співробітника за сумісництвом з 16.03.2010 року по 31.12.2010 року, та довідку про заробітну плату позивача за період з вересня 2010 року по грудень 2010 року. Крім цього, відповідачем 12.08.2013 року з інституту були отримані контракти від 01.01.2011 року № 19 та від 31.03.2011 року № 59 про роботу позивача в інституті та лист з інформацією, що позивач звільнена з інституту 16.01.2012 року. Також в довідці повідомлялося про нарахування позивачу коштів в січні 2012 року, лютому 2012 року та в квітні 2012 року.

Відповідно до Розпорядження відповідача №1010 від 31.07.2013 року позивача переведено з 06.09.2010 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з тим, що на момент призначення наукової пенсії позивач продовжувала працювати за сумісництвом в Інституті колоїдної хімії та хімії води ім. А.В.Думанського НАН України і відповідно до ст. 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

Відповідно до розпорядження № 1226 від 23.10.2013 року комісія при УПФ Дніпровського району міста Києва розглянула повідомлення від 21.10.2013 року № 1528 Київського ВЦ про виникнення переплати пенсії по п/с 882248 гр. ОСОБА_7 (позивача) в період з 06.09.2010 року по 30.09.2013 року в розмірі 45485,45 грн. Переплата пенсії виникла в зв'язку з працевлаштуванням. Комісія вирішила утримувати переплату у розмірі 20% від пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Вказане розпорядження підписане трьома членами комісії, а ще один член комісії - Коваль Н.А. та Голова комісії - Божок Л.Б., які записані в даному розпорядженні, та які входять в склад комісії (наказ № 131 від 26.06.2012 року) - не підписували розпорядження.

До справи надано копію листа, адресованого відповідачем позивачу, датованого 22.10.2013 року № 18220/06, в якому повідомляється про те, що у позивача виникла переплата пенсії в період з 06.09.2010 року по 30.09.2013 року в розмірі 45485,45 грн. у зв'язку з працевлаштуванням (сумісництвом), і що комісією при УПФ вирішено утримувати переплату в розмірі 20% від пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що даний лист був направлений та вручений (чи невручений) позивачу, суду не було надано. Вказані відповідачем в запереченнях періоди роботи позивача, за які виникла переплата, періоди роботи позивача, вказані в довідках, контрактах інституту та період, визначений як час переплати, - є різні. Крім цього, позивач звільнена з інституту 16.01.2012 року, як зазначено в письмових запереченнях відповідача, а переплата нарахована по 30.09.2013 року. Вказане, за висновком суду першої інстанції, свідчать про невідповідність суми переплати. Крім цього, саме розпорядження №1226 від 23.10.2013 року оформлено неналежним чином - не містить підпису голови комісії та одного з членів комісії, які вписані в дане розпорядження.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду виходить з такого.

Згідно зі ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Поряд з цим, відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" має право утримати з щомісячної пенсії позивача суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера.

Відповідно до ч. 17 ст. 24 Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність" пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

За змістом цієї норми, особа набуває права на вказану пенсію за умови її звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, при цьому, якщо особа після досягнення пенсійного віку працювала за строковим договором, це не позбавляє її права на пенсію за ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (у редакції на час призначення позивачеві пенсії) пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час призначення їй пенсії 06.09.2010 відповідно до Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність", досягла пенсійного віку.

На вимогу апеляційного суду, представником позивача надано копію її трудової книжки, з якої вбачається, що у період з 06.09.2007 до 01.09.2010 ОСОБА_7 працювала у Науковому центрі екомоніторингу та біорізноманіття мегаполісу НАН України, що було основним місцем її роботи, звідки її звільнено 01.09.2010 за власним бажанням з посади вченого секретаря.

Відповідно до статті 22-1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» посада вченого секретаря віднесена до посад наукових працівників.

Також, з наявних у справі матеріалів вбачається, що з 01.01.2011, тобто після досягнення позивачем пенсійного віку, її зараховано за контрактом на посаду наукового співробітника відділу каталітичної очистки води.

Вказане підтверджується записами у трудовій книжці позивача та копією відповідного контракту від 01.01.2011 № 19, згідно з пунктом 1 якого, він є строковим трудовим договором, строк дії якого, в силу пункту 16 визначено з 01.01.2011 по 31.03.2011.

В подальшому, цими ж сторонами укладено новий контракт від 31.03.2011 № 59, що також є строковим трудовим договором (п.1), строк дії якого визначено з 01.04.2011 по 31.12.2011.

Водночас, в період після звільнення позивача з основної роботи 01.09.2010 до влаштування за контрактом 01.01.2011, у трудовій книжці відсутні відомості про працевлаштування позивача за іншим основним місцем роботи.

Стосовно доводів відповідача про роботу позивача в інституті колоїдної хімії на посаді наукового співробітника за сумісництвом з 16.03.2010 по 31.12.2010, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій затверджено наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 р. № 43 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 червня 1993 р. за № 76.

За визначенням, наведеним у пункті 1 названого Положення сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Отже, обов'язковою умовою роботи за сумісництвом є наявність основної роботи.

У період з 02.09.2010 до 01.01.2011 позивач за основним місцем роботи не працювала, що підтверджується записами у її трудовій книжці.

Таким чином, враховуючи, що позивача було звільнено 01.09.2010 з основного місця роботи з посади вченого секретаря, що відноситься до посад наукових працівників, в період з 02.09.2010 по 31.12.2010 у трудовій книжці відсутні відомості про працевлаштування позивача, при цьому, в подальшому, з 01.01.2011 (після досягнення нею пенсійного віку) вона працювала за контрактом на посаду наукового співробітника відділу каталітичної очистки води, то, вказані обставини свідчать на користь необґрунтованості доводів відповідача про наявність підстав для утримання переплати в розмірі 20% від пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості відповідно до ст.50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що вказані відповідачем в запереченнях періоди роботи позивача, за які виникла переплата та періоди роботи позивача, вказані в довідках, контрактах інституту; та період, визначений як час переплати, - є різні. Крім цього, позивач звільнена з інституту 16.01.2012 року, як зазначено в письмових запереченнях відповідача, а переплата нарахована по 30.09.2013 року. Зазначене свідчить про невідповідність визначеної пенсійним органом суми переплати. Крім цього, саме розпорядження №1226 від 23.10.2013 року оформлено неналежним чином - не містить підпису голови комісії та одного з членів комісії, які вписані в дане розпорядження.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними та визнання розпорядження незаконним - залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 6 жовтня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.