Справа № 2-а-466/10
Суддя: Ваврушак Н. М.
Дата ухвалення: 2010-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-а-466/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2010 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Ваврушак Н.М., при секретарі Плотнікової Т.Б., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_3 адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахувань та виплати соціальної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в якому просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахувань та виплати суми щорічної допомоги на оздоровлення та надання безкоштовних санаторно-курортних путівок , або компенсації їх вартості у відповідності до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 2007 року по 2009 рік.

В обґрунтування зазначених позовних вимог зазначив, що має право на щорічну допомогу на оздоровлення та безкоштовного санаторно-курортного лікування або її компенсації, так як він є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС та віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право соціальних пільг на оздоровлення. Вказав на те, що отримує вказану допомогу у меншому розмірі, ніж встановлено законами. При зверненні до відповідача з проханням про перерахунок сум - отримав відмову. Вважає, що відповідач, керуючись не нормами законів, а підзаконними актами невірно нарахував йому розмір гарантованих державою щорічної допомоги на оздоровлення та не надавав безкоштовного санаторно-курортного лікування або його компенсації.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на ті самі підстави й обґрунтування.

Представник відповідача, за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила в позові відмовити. Свої заперечення обґрунтовувала наступними підставами, вказала, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлений розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасників ліквідації аварії ЧАЕС 2 категорії 100 гривень. Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що безкоштовне санаторно-курортного лікування або його компенсації надається за письмовою заявою особи, з таким проханням позивач до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області не звертався.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Предметом судового розгляду є правовідносини, що повязані з забезпеченням соціального захисту громадян, які отримують пенсію.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства, які регулюють розміри виплати пенсій особам, які постраждали внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто позивачем порушено питання щодо правомірності дій відповідача, який в даних правовідносинах при нарахуванні ним та виплаті сум на оздоровлення, є суб'єктом владних повноважень.

Спору між сторонами щодо наявності у позивача права на отримання соціальних виплат, як особі, що постраждала внаслідок ліквідації катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії н має.

Відповідно до частини першої етапі 46 Конституції України громадяни мають право і соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасові втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиної порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені Законі України від 28 лютого 1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною четвертою статті48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що допомога на оздоровлення постраждалим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС щорічно виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48 вказаного закону).

Розглядаючи позовні вимоги за 2007 рік суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дія ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинена на 2007 рік.

Відповідно до ст.19 Конституції України суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі та в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами У країни. Згідно обставин справи відповідач виплатив позивачу спірну суму за 2007 р. у лютому 2007 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року , що підтверджується поясненнями сторін та довідками.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007року зупинення дії ст.48 Закону України«Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачене п.30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнане таким, що не відповідає Конституції України, тобто є неконституційним.

Отже, на час виплати допомоги позивачу (лютий 2007 рік) дія ст.48 вказаного закону відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» була зупинена.

Таким чином, на час виплати спірної суми за 2007 р. відповідач діяв правомірно, виплату допомоги проводив згідно діючого на той час законодавства, оскільки зупинення дії ст.48 вказаного закону визнане неконституційним рішенням Конституційного Суду України лише з 09 липня 2007 року.

Розглядаючи позовні вимоги за 2008 рік суд зазначає наступне.

Пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», текст статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи викладено у новій редакції, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідач виплатив позивачу допомогу на оздоровлення за 2008 рік (у серпні) відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладеної у новій редакції та постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року у розмірі 100 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року положення п. 28 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладена в новій редакції - визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Вказане свідчить про те, що дія ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції від 06 червня 1996 року відновлена лише з 22 травня 2008 року.

Отже, з 01 січня 2008 року і до 21 травня 2008 року щорічна допомога на оздоровлення виплачувалась у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, як це зазначено у п.28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року.

Таким чином, дії відповідача на час виплати позивачу зазначеної у частині 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» допомоги на оздоровлення (серпень 2008 року), були не правомірними.

Суд вважає, що відповідач ухилився від виконання Рішення Конституційного суду України № від 22 травня 2008 року та вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню у пяти кратному розмірі мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги, а саме: 545 гривень х 5 = 2725 гривень.

Відносно вимог за 2009 рік суд зазначає наступне.

У 2009 році змін та доповнень до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не вносилось та не приймалося. Тому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діє в редакції від 06 червня 1996 року, та передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі кратному мінімальній заробітній платі.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Однак, будь-яких постанов Кабінетом Міністрів України з цього приводу у 2009 році не виносилось, рішень Конституційним Судом України не приймалось.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку допомоги на оздоровлення, яка передбачена статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір мінімальної заробітної плати, визначений законами про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на певний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, відповідач повинен був діяти у відповідності до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»і у 2009 році сплатити позивачу належну до виплати щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік у відповідності до ст. 48 зазначеного Закону, а не в розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №562від 12 липня 2005 року.

Розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги на оздоровлення в 2009 році, а саме станом на червень 2009 року становить 630 гривень х 5 = 3150 гривень.

Доводи відповідача про відсутність кошторисних призначень для реалізації ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством за певний період часу, Рішення Конституційного Суду України не виконував, що стало причиною звернення до суду позивача.

Позивач у своєму позові наполягає на стягненні заборгованості по оздоровленню за період з 2007 року по 2009 рік Суд вважає необхідним наголосити, що відповідач повинен переглянути розміри щорічної допомоги на оздоровлення за 2008, 2009 роки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням сплачених сум. Порядок призначення та виплати пенсії є функцією відповідача, тому вимоги щодо стягнення сум є безпідставними.

Позивач наполягає на вимогах про зобовязання відповідача нараховувати йому в подальшому щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до Закону. У цій частині вимог, суд вважає необхідним відмовити, що рішення суду не може прийматися надалі при нарахуванні допомоги, оскільки така позовна вимога заявлена на майбутнє, а в судовому порядку можуть бути захищені виключно порушені права, свободи або законні інтереси, у відповідності до ст. 104 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі не в повному обсязі довів у судовому засіданні правомірність своїх дій щодо призначення та виплати допомоги позивачу. Його доводи у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи протиправність дій відповідача, з метою захисту прав позивача від порушень з боку субєкта владних повноважень, суд приходить до висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоплачену щорічну допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008, 2009 роки.

Суд вважає, що вимоги позивача про надання безкоштовного санаторно-курортного оздоровлення або компенсації вартості путівки, не ґрунтуються на законі, оскільки ст. 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вказує на те, що громадянин особисто з письмовою заявою звертається до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету з проханням надати путівку, або компенсувати її вартість. У судовому засідання встановлене, що позивач з даним проханням до відповідача на протязі 2007-2009 роках не звертався.

Суд вважає можливим поновити строк звернення до суду позивачу, оскільки він попущений з поважної причини у 2007,2008 роках.

У даному випадку відповідач діяв у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст. 94 КАС України, судові витрати по розгляду справи віднести за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне конкретніше сформулювати резолютивну частину постанови з метою можливості її виконання у подальшому.

На підставі викладеного та керуючись ст.3, ч.2 ст.19, ч.2 ст. 46, ч.3 ст.51 Конституції України ст.ст. 21, 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Постановами Кабінету Міністрів України, ст.ст. 71, 94, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду за захистом прав у період 2007, 2008 роках.

Визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 виплат щорічної компенсації на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008, 2009 роки неправомірною.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну компенсацію на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008, 2009 роки з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі заяви на апеляційне оскарження на протязі 10 днів з моменту проголошення рішення, та апеляційної скарги на протязі 20 днів з моменту подачі заяви на апеляційне оскарження.

СУДДЯ Н.ВАВРУШАК