Справа № 688/2557/15-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 688/2557/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Головко Н.П.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

24 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в місті Шепетівці та Шепетівському районі на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в місті Шепетівці та Шепетівському районі про визнання неправомірними дій зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівці та Шепетівському районі Хмельницької області про визнання неправомірними дій, зобов'язання провести перерахунок пенсії.

Відповідно до постанови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31.07.2015 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, позивач з 28.11.2009 року знаходилася на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Шепетівці та Шепетівському районі і отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 82 % від сум середньої заробітної плати, на яку були нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

03.02.2015 року Позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням «інших виплат», зазначених в довідці про складові заробітної плати, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, суми індексації заробітної плати, які не були включені при обчисленні пенсії, на що отримала відмову.

Постановою Шепетівського міськрайонного суду від 17.03.2015 року, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.05.2015 року, було зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівці та Шепетівському районі здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 03.02.2015 року з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати на підставі довідки Шепетівського міськрайонного центру зайнятості № 20-05/335 від 29 січня 2015 року.

В липні 2015 року отримала відповідь, що їй на виконання постанови суду від 17.03.2015 року, з 03.02.2015 року здійснено такий перерахунок з урахуванням виплат, зазначених в постанові Шепетівського міськрайонного суду від 17.03.2015 року, однак вказаний розрахунок здійснено виходячи з 60% місячного заробітку, обрахованого відповідно до вищезазначеної довідки, а не з 82 %, як їй було призначено пенсію.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції станом на час призначення пенсії позивачу) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про державну службу», зокрема відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, з 1 січня 2015 року положення ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» щодо призначення державним службовцям пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків посадового окладу втратили чинність.

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій державним службовцям регулює ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», положення якої щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» змін не зазнали.

Так, відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Таким чином колегія суддів вважає правильним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при перерахунку пенсії державним службовцям має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Відтак, дії відповідача щодо здійснення перерахунку позивачу з 03.02.2015 року пенсії виходячи з 60% місячного заробітку, обрахованого відповідно до довідки №20-05/335 від 29.01.2015, а не з 82 %, як їй було призначено пенсію, є неправомірними.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України , суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в місті Шепетівці та Шепетівському районі залишити без задоволення, а постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2015 року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді Боровицький Олександр Андрійович

Сушко Олег Олександрович