Справа № 826/12337/14
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Київ К/800/24401/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Сороки М. О., Чумаченко Т. А.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Коломієць Ольги Анатоліївни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою представника позивача - ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - Реєстраційна служба) та державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Коломієць Ольги Анатоліївни (далі - державний реєстратор), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 13987240 від 24 червня 2014 року;

- зобов'язати Реєстраційну службу зареєструвати за позивачем право

власності на нежитлову будівлю, загальною площею 727,0 кв. м в будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з метою реєстрації права власності ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернувсь до Реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості - нежитловий будинок (приміщення) АДРЕСА_1.

Однак, за результатами розгляду заяви державним реєстратором прийнято рішення від 24 червня 2014 року № 13987240, яким відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що порушує його права, оскільки під час подання заяви до Реєстраційної служби було надано всі необхідні документи.

У зв'язку з цим, позивач звернувсь до суду з вимогою про зобов'язання суб'єкта владних повноважень зареєструвати право власності на об'єкт нерухомого майна.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати їх рішення, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Реєстраційної служби у запереченнях вказує на необґрунтованість касаційної скарги та просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2012 року, яким визнано за позивачем право власності на нежитлову будівлю літ. "Б", площею 727,0 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1, з метою проведення реєстрації права власності та одержання документу, що підтверджує реєстрацію права власності на даний об'єкт нерухомого майна, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернувсь із відповідною заявою до Реєстраційної служби.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, державним реєстратором на підставі статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", прийнято рішення № 13987240 від 24 червня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що заявником подані документи, які не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки в технічному паспорті від 25 січня 2012 року наявні відмітки про відсутність дозволу на реконструкцію, облаштування підвалу та добудову мансардного поверху.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення, яким позивача визнано власником нежитлового приміщення не виключає передбачений законодавством обов'язок щодо прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію.

Київський апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи, додатково дослідивши обставини справи, витребувавши відомості щодо реєстрації права власності на нежитловий будинок літ. "Б", площею 727,0 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1, ухвалою від 17 лютого 2015 року підтримав позицію суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів попередніх інстанцій вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права.

Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо обґрунтованості прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень в частині відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, не зважаючи на наявність судового рішення, яким визнано право власності позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Статтею 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із пунктом 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що документом, який підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили стосовно права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до Реєстраційної служби, позивачем через свого представника ОСОБА_4 до заяви про реєстрацію права власності було надано наступні документи:

- копію паспорту громадянина Швейцарії, серія та номер: НОМЕР_1 від 27.09.2011, видавник: DFAE Берн;

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, серія та

номер: НОМЕР_2 від 26.04.1999, видавник: ДПА у м. Києві;

- копія паспорту громадянина України, серія та номер: НОМЕР_3

від 17.09.2004, видавник: Дрогобицький МРВ УМВС України у

Львівській області;

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, серія та

номер: НОМЕР_4 від 20.09.2003, видавник: Дрогобицька ОДПІ;

- копія довіреності, номер: 71, від 06.06.2014, видавник: приватний

нотаріус Київського міського нотаріального округу

Мужейдова Т. О.;

- технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 25.01.2012,

видавник: Київське міське бюро технічної інвентаризації та

реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Перелік документів, наданих разом із заявою про державну реєстрацію підтверджується карткою прийому заяви № 13865550.

З рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2012 року вбачається, що за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. "Б", площею 727,0 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 129 Конституції України судові рішення обов'язкові до виконання.

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Аналогічне положення кореспондується у пункті 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, розглянувши заяву про державну реєстрацію права на об'єкт нерухомості, суб'єктом владних повноважень прийнято оскаржуване рішення, яким відмовлено у реєстрації нежитлового приміщення, підставою прийняття якого слугувало подання позивачем технічного паспорту від 25 січня 2012 року, в якому наявні відмітки про відсутність дозволу на реконструкцію, облаштування підвалу та добудову мансардного поверху.

Приписами частини другої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому порядку.

Відповідно до частини восьмої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно із частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Із встановлених обставин справи вбачається, що, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач керувався приписами вищезазначених норм.

Аналіз вказаних положень дає підстави колегії суддів Вищого адміністративного суду України зробити висновок про те, що рішення державного реєстратора № 13987240 від 24 червня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що заявником подані документи, які не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки в технічному паспорті від 25 січня 2012 року наявні відмітки про відсутність дозволу на реконструкцію, облаштування підвалу та добудову мансардного поверху, прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що не зважаючи на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2012 року, яким чітко встановлено виникнення у ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю літ. "Б", площею 727,0 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1, державний реєстратор повинен перевірити документи, на підставі яких зобов'язаний провести державну реєстрацію права власності на даний об'єкт нерухомого майна за позивачем.

Оскільки реконструкція, облаштування підвалу та добудова мансардного поверху згідно із технічним паспортом від 25 січня 2012 року не введено в експлуатацію, позивачу необхідно звернутись до відповідної інспекції за отриманням дозволу, що слугуватиме державній реєстрації права власності на нежитлову будівлю на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2012 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відповідач діяв на підставі та у межах, наданих повноважень, які передбачені законодавством.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновок судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 222-224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника позивача - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. О. Сорока

Т. А. Чумаченко