Справа № 810/4318/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року 810/4318/15

Колегія суддів Київського окружного адміністративного суду у складі: головуючого Терлецька О.О., суддів: Дудін С.О., Кушнова А.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (далі - відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-2) та Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області (далі - відповідач-3) про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії.

Зміст позову складають вимоги виключно до відповідача-1 і вони полягають у вимогах: визнати неправомірними дії відповідача-1 щодо неврахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014 року по день винесення рішення включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), та зобов?язати відповідача-1 виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо). До відповідача-2 та відповідача-3 позивач позовних вимог не заявляв. Предмет позову складають відносини між сторонами спору щодо правомірності нарахування відповідачами в межах їх управлінських повноважень позивачу заробітної плати у період з 26.10.2014 року по день винесення рішення включно.

В прохальній частині позовної заяви позивач висловив клопотання про розгляд справи без його участі.

Позивач, відповідачі чи їх належні представники в судове засідання 21 вересня 2015 року не з?явились, будучи повідомленими про час та дату судового засідання у передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Позивачем додаткових пояснень, окрім заявлених в позовній заяві до суду не подавалось. Обґрунтування позовних вимог до відповідача-1, які містяться в позовній заяві, зводяться до опису порушеного права позивача на заробітну плату в розмірі, визначеному ст.144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Позовні вимоги мотивовані тим, що підпунктом 59 пункту 5 розділу XII Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року, який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 26 жовтня 2014 року, частину 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", доповнено абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців", норми якої, з набранням чинності 28 березня 2015 року Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", викладено в новій редакції, а саме частина 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кореспондується у ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" того ж змісту, однак, всупереч вищезазначених норм, протиправно не виплачується.

Відповідач-1 подав письмові заперечення проти позову, з яких слідує, що в його діях не було порушень чинного законодавства, а тому - просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Із заперечень відповідача-1 слідує, що він здійснює оплату праці працівникам апаратів судів, які є державними службовцями, на підставі Закону України "Про державну службу" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов праці оплати працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 № 268. Крім того зазначає, що відповідач-1 може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідач-2 та відповідач-3 пояснень щодо заявленого позову суду не подали.

Дослідивши обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про зобов'язання відповідача-1 здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по день прийняття судового рішення відповідно та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються незалежно від розміру посадового окладу.

Судом встановлено, що позивач працює у Володарському районному суді Київської області на посаді помічника судді, яка віднесена до п'ятої категорії державної служби, та отримує заробітну плату, обчислену з розрахунку посадового окладу в розмірі 1218,00 грн., відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006, що підтверджується копією розрахункових листів Володарського районного суду Київської області.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47 до Постанови).

Згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" установлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", мінімальна заробітна плата у 2014 році у місячному розмірі становила 1 218,00 грн. Такий же розмір заробітної плати встановлено і на 2015 рік (відповідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік").

Таким чином, заробітна плата виплачувалась позивачу, виходячи з розміру посадового окладу в 1218 грн.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру», яким внесено зміни до частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яку доповнено абзацом другим, в якому зазначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно з підпунктом 2 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 14.10.14р.) Кабінету Міністрів України у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, доручено внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою:

- забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на діяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у розмірі, необхідному для забезпечення здійснення ним своїх повноважень;

- забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів»;

- забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на формування та функціонування системи безоплатної правової допомоги, оплату діяльності суб'єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги в розмірі, необхідному для створення та забезпечення функціонування районних, міжрайонних, міських, міськрайонних, міжрайонних у містах центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги і надання адвокатами безоплатної вторинної правової допомоги всім категоріям осіб, визначеним статтею 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Згідно з підпунктом 1 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 14.10.14р.) Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону:

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Однак, у встановлений строк Кабінетом Міністрів України не були виконані зазначені вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 129 Закону № 2453-VI, у редакції станом на 01.01.2015р., посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених законом.

Отже, розмір мінімальної заробітної плати, встановлений у 2014 році складає 1218 грн., відповідно розмір посадового окладу судді місцевого суду 12180 грн., та відповідно розмір посадового окладу працівника апарату суду, віднесеного до 6 категорії державного службовця має складати 3 654 грн., а розмір посадового окладу працівника апарату суду, віднесеного до 5 категорії посад державного службовця має складати 4750,20 грн.

29 березня 2015 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд", яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції. Згідно з ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Відповідно до п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, необхідно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Проте, 29 червня 2015 року тримісячний строк сплинув, відповідні зміни Кабінетом Міністрів України не внесені, а заробітна плата позивачу не тільки не сплачується, а й не нараховується у відповідності до ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів (стара редакція, чинна на момент виникнення спірних правовідносин) та ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (нова редакція).

Кабінет Міністрів України лише постановою від 02.09.2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" вніс зміни до додатку 47 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 року № 268, виклавши у новій редакції схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, з приміткою про те, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014 року № 794-VII постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

При цьому постанова Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" не містить вказівок про поширення її дії стосовно виплаченої раніше (у 2014-2015 роках) заробітної плати, або про необхідність проведення перерахунку заробітної плати працівникам апаратів судів за попередні періоди. Таким чином, дія зазначеної постанови на спірні правовідносини не поширена.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен повинен неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Абзац 1 частини 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" викладений бланкетним способом, тобто у ньому викладено припис, в якому є відсилання до іншого нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про державну службу", який є загальним нормативно-правовим актом щодо всіх державних службовців, як органів законодавчої і виконавчої влади, так і органів судової влади.

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України "Про державну службу" заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Частиною 7 ст. 33 Закону України "Про державну службу" встановлено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства приводить суд до висновку про наявність у позивача права на отримання заробітної плати в розмірі, визначеному статтею 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та про обставини не реалізації цього права, у зв'язку з невиконанням Кабінетом Міністрів України свого обов'язку по приведенню Постанови №268 від 09.03.06р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 01.01.15р., та у відповідність до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 28.03.15р.

Вказана бездіяльність Кабінету Міністрів України була визнана протиправною постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2015 у справі №826/4982/15, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 51091040).

Разом з тим суд звертає увагу на те, що нормами частин 7 та 8 статті 33 Закону України "Про державну службу" передбачено, що винятково Кабінетом Міністрів України визначаються також умови оплати праці державних службовців, а також те, що - джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оплату праці», держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Також слід зазначити, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» (зі змінами внесеними Законом від 02.03.15р. № 217-VIII, які набули чинності 13.03.15р.) встановлено, що норми і положення ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно із ч.1 ст. 145, ч.1 ст.146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Аналогічні норми були передбачені ч.1 ст. 142, ч.1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Згідно зі ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, таким чином відповідач є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до ч.1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно з Положенням про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №82 від 05.04.2011 року, територіальні управління відповідно до покладеного на них завдання здійснюють у межах своєї компетенції соціальне забезпечення судів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату місцевих судів.

Отже, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділене правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача-1 у спірний період були відсутні підстави нараховувати та виплачувати позивачу заробітну плату відповідно до ч.1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (зі змінами, внесеними підпунктом 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII) та ч.1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ( в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

На думку суду, реалізація положень вищевказаних норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів" можлива була за умови виконання Кабінетом Міністрів України вимог стосовно приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, в тому числі шляхом забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач-1 діяв в межах своїх повноважень, а тому у його діях відсутня протиправність відмови в здійсненні перерахунку та виплаті заробітної плати позивачу.

При цьому суд звертає увагу на те, що позовні вимоги стосуються періоду - до прийняття рішення, а тому, враховуючи прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 02.09.2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", якою внесено зміни до додатку 47 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 року № 268, заробітна плата позивача у вересні 2015 року має нараховуватись та виплачуватись виходячи з розміру посадового окладу, затвердженою такою постановою.

За таких умов, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Судді: Терлецька О.О.

Дудін С.О.

Кушнова А.О.