Справа № 813/8697/14
Суддя: Дякович Віктор Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року Справа № 876/4305/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «БКФ Осанна» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року по справі № 813/8697/14 за позовом Приватного підприємства «БКФ Осанна» до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «БКФ Осанна» звернулося до суду з адміністративним позовом, яким просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.10.2014 року № та №.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року позовну заяву Приватного підприємства «БКФ Осанна» до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду.

Позивач не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати.

В апеляційній скарзі покликається на те, що заяву про відкликання позовної заяви подано представником підприємства ОСОБА_1 за довіреністю. При цьому видана довіреність не надавала представнику підприємства будь-яких повноважень щодо відкликання позовної заяви. Отже, у суду першої інстанції не було правових підстав приймати заяву про відкликання позову, оскільки представник не мав на те необхідних повноважень.

У звязку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження згідно з п.1 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 199 ч. 1 п. 3, 204 ч. 1 п. 4 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Cуд першої інстанції ухвалою від 02 березня 2015 року позовні вимоги залишив без розгляду, оскільки представником позивача подано клопотання про відкликання позовної заяви. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 через канцелярію суду подав клопотання про відкликання позовної заяви у звязку з позасудовим врегулюванням спору (том ІІ а.с.102).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п. 5 ч.1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви.

Колегія суддів зауважує, що згідно із викладеним у статті 11 КАС України принципом диспозитивності, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Отже, суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів, або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Крім того, відповідно до принципу диспозитивності сторони вільно розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими правами є насамперед: право на звернення до суду за захистом; право змінити свої вимоги або відмовитися від них; право визнати вимоги іншої сторони або не визнавати їх; право за взаємною згодою припинити спір (примиритися).

Однак принцип диспозитивності в адміністративному судочинстві обмежений і його реалізація підконтрольна суду, що обумовлено іншим принципом офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (частини четверта, п'ята статті 11, частина друга статті 69, частина п'ята статті 71 КАС України) і має на меті забезпечення більш ефективного судового захисту прав і свобод осіб у стосунках з державою.

Високий ступінь втручання суду обумовлений публічним характером спорів, підсудних адміністративним судам, який полягає, зокрема, у тому, що результати їхнього вирішення можуть мати значення не лише для сторін, а для широкого кола осіб.

Таким чином, реалізація диспозитивних прав в адміністративному судочинстві перебуває під контролем суду. Метою такого контролю є захист прав, свобод, інтересів сторін та будь-яких інших осіб при розпорядженні сторонами своїми правами щодо заявлених вимог. Контроль суду здійснюється, зокрема, через процедури прийняття судом відмови позивача від адміністративного позову або відкликання позовної заяви чи визнання відповідачем позову. Так, суд не може прийняти відмову позивача від адміністративного позову чи відкликання позовної заяви, визнання адміністративного позову відповідачем, якщо внаслідок цього будуть порушені норми права або чиї-небудь права, свободи чи інтереси. Інакше кажучи, відповідальність за правомірність цих дій в адміністративному судочинстві покладена на суд, а не на сторони.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення заяви представника позивача щодо відкликання позовної заяви, повинен був перевірити підстави, які викликали подання такої заяви, зясувати, чи розуміють позивачі правові наслідки такої дії, а також чи не порушить залишення позовної заяви без розгляду чиїх-небудь прав, інтересів або обовязків.

Однак цього судом зроблено не було, ним не надано оцінки тому, що заява про відкликання позовної заяви нічим не обґрунтована, а рішення про залишення позову без розгляду прийнято судом у судовому засіданні за відсутності як позивача, так і його представника, а отже їх думка з цього приводу не заслуховувалась.

Крім того, місцевим судом не звернуто уваги на те, що відповідно до ч. 2 ст. 59 КАС України представник, який бере участь в адміністративному процесі на основі договору, має право повністю або частково відмовитися від адміністративного позову, визнати адміністративний позов, змінити адміністративний позов, досягнути примирення, передати повноваження представника іншій особі (передоручення), оскаржити судове рішення, якщо право на вчинення кожної із цих дій спеціально обумовлене у виданій йому довіреності. Це означає, що ч. 2 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені спеціальні повноваження представника, який бере участь в адміністративному процесі на основі договору. Необхідно зазначити, що спеціальні повноваження представника пов'язані із виконанням дій, спрямованих на розпорядження предметом спору та розвиток процесу. З огляду на аналіз цієї частини статті, до спеціальних повноважень законодавець відносить таке:

1) право повністю або частково відмовитися від адміністративного позову;

2) визнати адміністративний позов;

3) змінити адміністративний позов;

4) досягнути примирення;

5) передати повноваження представника іншій особі (передоручення);

6) оскаржити судове рішення.

Слід звернути увагу на те, що право на здійснення спеціальних повноважень має бути спеціально обумовлене та обговорене у виданій представнику довіреності. До того ж у довіреності має бути спеціально обумовлена кожна процесуальна дія.

З матеріалів справи видно і це встановлено судом апеляційної інстанції, що заяву про відкликання позовної заяви подано представником позивача ОСОБА_1 за довіреністю. При цьому видана довіреність не надавала представнику позивача будь-яких повноважень щодо відкликання позовної заяви (Том ІІ а.с.97). Дана позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2010 року у справі №К-25373/10.

Отже, у місцевого суду не було правових підстав приймати заяву про відкликання позову, оскільки представник не мав на те необхідних повноважень.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що між сторонами на момент ухвалення оскаржуваної ухвали досягнуто податкового компромісу згідно Закону України від 25.12.2014 року №63-VIII. Рішенням Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 27 лютого 2015 року №692/10/13-09-22-01 погоджено застосування податкового компромісу з ПП «БКФ Осанна».

Відповідно до п.11-2 «Прикінцевих та перехідних положень» КАС України досягнення податкового компромісу є підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу.

Частиною 3 ст. 113 КАС України передбачено, що у разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення.

Згідно «Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу», затверджених Наказом ДФС України №13 від 17.01.2015 року у разі подання заяви про компроміс по ППР під час процедури судового оскарження до моменту набрання законної сили рішенням суду (винесення рішення судом апеляційної інстанції) після досягнення податкового компромісу відповідний орган ДФС подає до суду першої інстанції або апеляційної інстанції, який розглядає справу, вмотивоване письмове клопотання із дотриманням встановлених КАС України вимог щодо затвердження примирення сторін у справі у звязку із досягненням такими сторонами податкового компромісу.

З цього вбачається, що обовязок подати суду інформацію щодо досягнутого компромісу разом з відповідним письмовим клопотанням покладається на податковий орган.

Як встановлено судом, податковим органом не подано у судовому засіданні суду першої інстанції письмового клопотання про примирення сторін, незважаючи на той факт, що рішення про такий компроміс було прийнято ще 27.02.2015 року.

Таким чином, ухвала про залишення позовних вимог без розгляду порушує права позивача, оскільки процедура судового оскарження податкових повідомлень-рішень у випадку досягнення податкового компромісу повинна процесуально завершуватись ухвалою про закриття провадження внаслідок примирення сторін, а не ухвалою про залишення без позову без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями ч. 3 ст. 160, 195, 197, 199, п. 3, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «БКФ Осанна» задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року про залишення позовних вимог без розгляду скасувати, а справу № 813/8697/14 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

ОСОБА_2