Справа № 2а-1523/11/0970
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/65963/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві про зобов'язання відповідача на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» прийняти постанову про відшкодування йому за період з 22.09.1999р. по 22.03.2010р. заробітку та інших грошових доходів в сумі 5250000грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2011р. позов задоволено: визнано протиправними дії Печерського районного управління ГУМВС України в м.Києві щодо розгляду звернення (заяви) ОСОБА_4 від 17.02.2010р. з порушенням порядку, встановленого ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»; зобов'язано Печерське районне управління ГУМВС України в м.Києві розглянути та прийняти рішення за результатами звернення (заяви) ОСОБА_4 від 17.02.2010р. в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013р. постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2011р. скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанцій скасувати та залишити в силі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2011р.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою оперативного уповноваженого ВКР Печерського районного управління ГУМВС України в м.Києві від 22.09.1999р. відмовлено в порушенні кримінальної справи по рапорту оперуповноваженого цього ж управління ОСОБА_5 за формальними ознаками злочину, передбаченого ст.206-2 КК України з підстав п.2 ч.1 ст.6 п.2 КПК України (за відсутністю в діянні складу злочину).

Як зазначено у вказаній постанові, 16.09.1999р. о 18 год. 30 хв. до чергової частини Печерського районного управління ГУМВС України в м.Києві з будинку по АДРЕСА_1, де проживає ОСОБА_4, по телефону НОМЕР_1 надійшло повідомлення про замінування приміщення Верховної Ради України. При перевірці повідомлення замінування не було виявлено, а орган дізнання в мотивувальній частині постанови зазначив причиною здійснення такого телефонного повідомлення психічне захворювання позивача.

17.02.2010р. ОСОБА_4 звернувся до Печерського районного управління ГУМВС України в м.Києві з заявою про прийняття постанови про відшкодування йому заробітку та інших доходів за період з 22.09.1999р. по 22.03.2010р. в сумі 5250000 грн., які він, як фізична особа-підприємець, втратив внаслідок неправомірних дій посадової особи відповідача, а саме - внаслідок інформації, зазначеної в постанові оперативного уповноваженого Печерського районного управління ГУМВС України в м.Києві від 22.09.1999р., яка не відповідає дійсності, що призвело до негативних для нього наслідків - усунення його від роботи та неможливість працевлаштуватися по найму.

17.03.2010р. Печерським районним управлінням ГУМВС України в м.Києві відмовлено в задоволенні заяви позивача з посиланням на недоведеність викладених в його заяві фактів.

Згідно з ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що відмова в порушенні кримінальної справи мала місце не відносно ОСОБА_4, як суб'єкта кримінально-процесуального провадження, а прийнята по факту поданого працівником міліції рапорту за формальними ознаками злочину, передбаченого ст.206-2 КК України, а також, зважаючи на відсутність жодної з підстав, визначених ст.2 названого Закону, з якими остання пов'язує виникнення у особи права на відшкодування шкоди, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Водночас, колегія суддів погоджується й з позицією суду, який вказав в оскаржуваному рішенні, що недостовірна, на думку позивача, інформація, викладена в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 22.09.1999р., яка негативно вплинула на його права та законні інтереси й стала підставою для заявлення ним вимог про відшкодування шкоди, заподіяної в зв'язку з цією недостовірною інформацією, та спростування такої інформації можуть бути оскаржені до суду у встановленому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Здійснивши касаційний перегляд справи, Вищий адміністративний суд України прийшов до висновку, що суд апеляційної інстанцій при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій не допустив порушень норм матеріального чи процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування ухваленого судом апеляційної інстанції рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтею 210, 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.