Справа № 500/1619/15-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 500/1619/15-а

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Бурнусус О.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

при секретарі: Авраменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Ізмаїльського прикордонного загону Держприкрдонслужби України на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльського прикордонного загону Одеської області, відділу прикордонної служби "Рені" Ізмаїльського прикордонного загону, про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

23.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ізмаїльського прикордонного загону Одеської області, відділу прикордонної служби "Рені" Ізмаїльського прикордонного загону, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.04.2015 року, просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №017577 від 11.03.2015 року, на підставі якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.06.2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

02.07.2015 року Ізмаїльський прикордонний загін Держприкрдонслужби України подав апеляційну скаргу на вказану постанову суду першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.06.2015року та прийняття нової, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді капітана танкера «Джанкой», який належить фірмі LVR Commercial Limited.

11.03.2015 року танкер «Джанкой» вийшов з порту «Ізмаїл» з закінченою процедурою митного оформлення в режимі «закритого кордону» і рухався з порту «Ізмаїл» в порт «Галац» (Румунія). Для подальшого просування в порт «Галац» судно повинно було рухатися по Сулінському гирлу ріки Дунай, однак згідно з нормативними актами судноплавства рух по цьому гирлу прямо заборонено в нічний час доби. З настанням ночі фрахтувальником була дана команда для стоянки в районі якірної стоянки 61 милі р. Дунай, а також з метою економії палива і часу на збір якірних канатів, та з метою усунення можливої аварії в зв'язку з сильною течією, судно пришвартувалося для стоянки до добре закріпленого судна «IT-1».

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення № 017577 від 11.03.2015 року ОСОБА_2 визнано винним в тому, що 11.03.2015 року в районі прикордонного знаку 1345 (61-я миля ріки Дунай) він, будучи капітаном танкера «Джанкой», здійснив підхід до судна «IT-1» без дозволу і санкцій Державної прикордонної служби України, чим порушив вимоги п. 36 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1147 від 27.07.1998 року, згідно якого під час плавання і перебування торговельних і маломірних суден, інших плавзасобів у територіальному морі та внутрішніх водах забороняється їх підхід до іноземних та українських суден закордонного прямування, якщо це не санкціоновано відповідним підрозділом Державної прикордонної служби.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що дії ОСОБА_2 не містять складу адміністративного правопорушення, оскільки не було порушення прикордонного режиму.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Стаття 9 КУпАП України визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

11.03.2015 року начальником групи по роботі з іноземцями та адміністративного провадження ВПС «Рені» складено протокол про адміністративне правопорушення за №017577 у відношенні позивача за ст. 202 КУпАП. (а.с. 6)

В свою чергу, постановою про накладення адміністративного стягнення №017577 від 11.03.2015 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 7).

Відповідно до ст. 202 КАС України порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від семи до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правовий статус р. Дунай врегульовано Конвенцією про режим судноплавства на р. Дунай, яка підписана 18.08.1948 року сьома країнами, в тому числі колишньою Українською Радянською Соціалістичною Республікою.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про правонаступництво України», Україна підтверджує свої зобов'язання за міжнародними договорами, укладеними Українською PCP до проголошення незалежності України. Таким чином, Україна є учасником Конвенції про режим судноплавства на р. Дунай.

Згідно п. 18 ст. 92 Конституції України правовий режим державного кордону визначається виключно законами України.

Відповідно ст.3 Закону України «Про державний кордон України», якщо інше не передбачене міжнародними договорами, державний кордон України встановлюється на судноплавних річках - по середині головного фарватеру або тальвегу річки.

Правове регулювання українсько-румунського державного кордону визначене Договором між Україною та Румунією про режим українсько-румунського державного кордону, який ратифікований Україною 12.05.2004 року. Порядок користування прикордонними водами визначений розділом III зазначеного Договору. Відповідно до пункту 1 статті 8 цього Договору, усі річки, по яких проходить лінія державного кордону, вважаються прикордонними водами.

Таким чином, води в районі 61-милі р. Дунай є прикордонними водами, при цьому, на правому березі розташована Румунія, на лівому березі - Україна.

Відповідно до статті 1 Конвенції навігація на р. Дунай повинна бути вільною та відкритою для громадян, торговельних суден та товарів всіх держав на підставі рівності у відношенні портових та навігаційних зборів та умов торговельного судноплавства.

Встановлений Конвенцією режим поширюється на судноплавну частину р. Дунай від Ульма до Чорного моря через Сулінське гирло, тобто охоплює ділянку на 61-й милі.

Відповідно до частини 2 статті 27 Конвенції, у випадку, коли р. Дунай складає кордон між двома державами, то судна, пасажири та транзитний товар звільняються при проходженні рікою від всіх митних формальностей.

В свою чергу, відповідно до п.1 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.07.1998 року №1147 вбачається, що цим Положенням встановлюється система режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в'їзду, тимчасового перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування маломірних суден, інших засобів, що не є суднами, але пристосовані для переміщення на них людей по воді (водний мотоцикл, водний велосипед, моторний гідродельтаплан, дошки для занять різними видами серфінгу тощо), основні характеристики яких не перевищують параметрів, установлених для таких засобів Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською державними адміністраціями, буєрів, а також апаратів, що використовуються для підводного плавання (далі - маломірні судна, інші плавзасоби), їх плавання і пересування у територіальному морі та внутрішніх водах України.

Разом з тим, згідно з п. 36 вказаного «Положення про прикордонний режим» під час плавання і перебування торговельних та маломірних суден, інших плавзасобів у територіальному морі та внутрішніх водах забороняється їх підхід до іноземних та українських суден закордонного прямування, якщо це не санкціоновано відповідним підрозділом Державної прикордонної служби.

Однак, колегія суддів з огляду на зазначене не вбачає в діях ОСОБА_2 порушення вимог п.36 «Положення про прикордонний режим», оскільки зазначеним пунктом передбачено плавання територіальному морі та перебування у внутрішніх водах, в той час як танкер «Джанкой» вийшов з порту «Ізмаїл» з закінченою процедурою митного оформлення в режимі «закритого кордону» і рухався з порту «Ізмаїл» в порт «Галац» (Румунія).

Таким чином, враховуючи правовий статус «закритого кордону» вбачається, що метою подальших дій з застосуванням танкера «Джанкой» було не плавання у територіальне море та перебування у внутрішніх водах.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не надано відповідних доказів щодо необхідності узгодження та відповідного санкціонування своїх дій суден в режимі «закритого кордону», що здійснюють торговельне судноплавство і рухаються по р. Дунай.

Таким чином, дії капітана танкера «Джанкой» ОСОБА_2 не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки суд приходить до висновку, що в даному випадку не було допущено порушення прикордонного режиму.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП.

Відповідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами та Верховним Судом України; органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Ст. 221-1 КУпАП встановлено, що місцеві господарські та адміністративні суди, апеляційні суди, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення КУпАП суд, в даному випадку, не є органом уповноваженим розглядати справу про адміністративне правопорушення та виносити постанову по суті справи про адміністративне правопорушення (закривати провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП.)

При розгляді даної адміністративної справи суд повинен керуватися порядком здійснення адміністративного судочинства, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, а саме - визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 017577 від 11.03.2015 року є, в даному випаду, належним способом захисту прав позивача, оскільки в повній мірі поновлює його права.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права, відповідно до ст. 201 КАС суд апеляційної інстанції може змінити постанову чи ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 198, 201, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ізмаїльського прикордонного загону Держприкрдонслужби України задовольнити частково.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2015 року - змінити: виключити абзац третій резолютивної частини постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2015 року.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв