Справа № 2а-4079/09/1770
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2012-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 р. Справа № 72018/09

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Олендера І.Я.

суддів: Каралюса В.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2009 року у справі за позовом приватного підприємства «Білд-Пауер» до Державної податкової інспекції у м. Рівне про скасування податкових повідомлень рішень,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.04.2009 року за №/0/23-121 про податок на прибуток підприємства в розмірі 6 389 грн. в т. ч. 4 977 грн. основного платежу та 1 412 грн. застосованих штрафних санкцій та податкового повідомлення-рішення від 15 квітня 2009 року за № /0/23-121 про донарахування податку на додану вартість в сумі 5 971 грн. в т. ч. 3 981 грн. основного платежу та 1 990 грн. застосованих штрафних санкцій.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2009 року позов задоволено, а саме податкові повідомлення рішення суб'єкта владних повноважень - Державної податкової інспекції в м. Рівне від 15 квітня 2009 р. за № /0 та від 15 квітня 2009 р. за № /0 - визнано протиправними та скасовано.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач - ДПІ у м. Рівне оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

ДПІ в м. Рівне вважає, що постанову прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що господарська операція, яка була предметом перевірки згідно акту № 457 від 10.04.09р., мала всі ознаки нікчемності. Зокрема, судом досліджено постанову від 08.12.08р. про порушення кримінальної справи по факту фіктивного підприємництва Приватного підприємства «ТЕК» ОСОБА_1 ОСОБА_2» (контрагента ПП «Білд Пауер»). Суду надано докази непричетності до діяльності ПП «ТЕК» ОСОБА_1 ОСОБА_2» засновника даного підприємства, докази незнаходження СПД за адресою реєстрації. Встановлено, що на підприємстві значиться одна людина - директор, відсутні основні засоби, нематеріальні активи, трудові ресурси, виробничі потужності, які приймали б участь у наданні ТМЦ. Щодо товару, який має місце згідно усної угоди між позивачем та ПП «ТЕК» ОСОБА_1 ОСОБА_2», то дослідивши діяльність ПП «ТЕК» ОСОБА_1 ОСОБА_2» є підстави стверджувати, що дана операція була безтоварною.

З огляду на викладене, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд проведено в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2009 року працівниками ДПІ у м. Рівне було проведено документальну виїзну позапланову перевірку приватного підприємства «Білд-Пауер» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні взаєморозрахунків з приватним підприємством «ТЕК ОСОБА_1 ОСОБА_2» за період з 01.01.08 року по 31.03.09 року.

За результатами перевірки складено акт № 457/23-100/35953508 від 10.04.09р., на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення №/0/23-121 від 15.04.2009р. на суму 6389,00 з податку на прибуток та №/0/23-121 від 15.04.2009р. на суму 5971,00 грн. з податку на додану вартість.

Висновки податкового органу базуються на тому, що вході позапланової перевірки ПП «Білд-Пауер» щодо господарських операцій з ПП «ОСОБА_1 ОСОБА_2» встановлено наступні порушення:

- п.п. 5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9, п.5.3, ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.97р. № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями) внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 4977,00, в тому числі: за III кв. 2008р. на суму 4167,00грн, за 4 квартал 2008 року в сумі 810,00 грн.;

- п.п. 7.4.1, п.п.7.4.4. п.7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97 - року ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) в наслідок чого занижено податок на додану в сумі 3981,00 грн., в тому числі за вересень 2008р на суму 3333,33 грн., за жовтень 2008 року на суму 648,00грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконання укладеного в усній формі договору купівлі-продажу товарів між ПП «Білд-Пауер» та ПП «ОСОБА_1 ОСОБА_2» підтверджується первинними документами наданими ПП «ТЕК ОСОБА_1 ОСОБА_2» для ПП «Біг-Пауер». А саме: - податковою накладною від 30 вересня 2008 року за № 89 на загальну суму 20 000 грн., в тому числі ПДВ -3 333 грн. 33 коп.; - податковою накладною від 17 жовтня 2008 року за № 121 на загальну суму 3 888 грн. 71 коп., в тому числі ПДВ - 648 грн. 12 коп.; - реєстром отриманих та виданих податкових накладних за вересень 2008 року; - реєстром отриманих та виданих податкових накладних за жовтень 2008 року; - накладною від 30 вересня 2008 року за № 89; - накладною від 17 жовтня 2008 року за № 121.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що господарські операції підтверджуються належними чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, контрагент позивача на час здійснення цих господарських операцій знаходився в Єдиному державному реєстрі та перебував на обліку у податковому органі, а тому підстав для їх неврахування при проведенні перевірки у податкового органу не було.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки наявність у покупця належно оформлених документів, які необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту та валових витрат, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість та віднесення певних сум до валових витрат.

Так, пунктом 1.7 статті 1 Закону України від 03.04.1997року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (чинного на час виникнення даних спірних правовідносин) визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 ст. 7 цього Закону встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону, суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно п.п.7.5.1 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на час виникнення даних спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР).

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР).

Приписами ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий примірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 25.05.1995 року, визначено, що первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Виходячи з аналізу наведених норм, суд приходить до висновку, що наявність у платника податку виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, і сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість є достатніми, але не вичерпними підставами для визначення податкового кредиту та віднесення сум до валових витрат.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За змістом ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Фальшивість документа, що надає права або звільняє від обов'язків, може бути перевірено як за допомогою висновків експертизи, порівняння його з іншими письмовими чи речовими доказами, поясненнями свідків, зокрема посадових осіб, котрі його виготовили, так і шляхом кримінального переслідування за наявності підстав для порушення кримінальної справи.

Так, судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою докази податкового органу про те, що порушено кримінальну справу №4-490/09 від 27.02.2009 року по факту фіктивного підприємництва приватного підприємства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України.

Не було взято до уваги, що розрахунки між суб'єктами господарювання за отримані ТМЦ проводились у безготівковій формі. В рахунок оплати за надані послуги видано платіжні доручення: № 10 від 30.09.08р. на суму 20 00,00 грн., та № 24 від 16.10.2008р. на суму 3881,71 грн., однак доказів щодо транспортування товару та проведення вантажних робіт не має.

Також не було враховано те, що плановою документальною перевіркою ПП «ТЕК ОСОБА_1 ОСОБА_2» згідно Акту ДПІ у м. Рівне № 1725/23-100/35953541 від 18.12.2008р. встановлено відсутність бухгалтерського та податкового обліку за період з 01.06.2008р по 31.10.2008р., перевіркою встановлено, що на підприємстві рахується одна посадова особа, основні засоби та нематеріальні активи, трудові ресурси та виробничі потужності, які приймали б участь у виконані господарських операцій відсутні.

Крім того поза увагою залишено також те, що за юридичною адресою ПП «ТЕК ОСОБА_1 ОСОБА_2» відсутнє, що підтверджено повідомленням про відсутність платника податків, за місцезнаходженням № 13958 від 26.03.2009р. та довідкою про встановлення фактичного місцезнаходження платника податків № 546 від 24.03.2009р.

Згідно протоколу допиту від 12.03.2009 р. який проводився працівниками ОВС ОБОЗ УМВС України в Рівненській області встановлено що, ОСОБА_3 який є керівником підприємства, фактично ніякої діяльності як директор ПП «ТЕК ОСОБА_1 ОСОБА_2» не проводив, не підписував документи і не домовлявся про поставку матеріалів для ПП «Білд - Пауер».

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що докази, на які покликався суд першої інстанції не є беззаперечними доказами фактичного здійснення господарських операцій, оскільки згідно актів перевірки контрагента позивача фінансово-господарською діяльністю не займався, податкових зобовязань не сплачував.

Оцінюючи наявні докази та фактичні обставини справи в їх сукупності, суд приходить висновку, що податковим органом доведено безтоварність господарських операцій позивача з ПП «ТЕК ОСОБА_1 ОСОБА_2», а тому податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено податкові зобовязання по ПДВ та податку на прибуток є правомірними.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні постанови допустився помилки в частині обґрунтованості доказів позивача щодо реального характеру господарських операцій з ПП «ТЕК ОСОБА_1 ОСОБА_2», постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в позові.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст.198, п.3,4 ч.1 ст. 202, ст.ст. 205, 207, 254 КАС України, суд ,-

постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне задовольнити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду 12 серпня 2009 року у справі №2а-4079/09/1770 скасувати та прийняти нову якою в задоволенні позову Приватного підприємства «Білд-Пауер» відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Олендер І.Я.

Судді : Каралюс В.М.

ОСОБА_4