Справа № 466/4886/13-а
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Львів Справа № 876/7219/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А.І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря Андрушківа І.Я.,

представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року по справі № 466/4886/13-а за позовом ОСОБА_6 до Львівської міської ради про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити дії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 та Обслуговуючий кооператив «Двіженець»,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із адміністративним позовом до Львівської міської ради, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду на черговому пленарному засіданні сесії її заяви від 09 грудня 2011 року про передачу у власність земельної ділянки по вул. Холодній, 24 для садівництва, зобовязати відповідача внести на розгляд чергової сесії питання щодо погодження їй місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0709 га по вул. Холодній, 24 у власність для ведення садівництва.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що за наявності всіх необхідних документів для розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач всупереч нормам Земельного кодексу України не розглянув вказану заяву та не прийняв відповідне рішення за результатом такого розгляду.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги поданої позивачем апеляційної скарги та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представники відповідача та третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просили відмовити в її задоволенні.

Представник Обслуговуючого кооперативу «Двіженець» в судове засідання не зявився, хоча його належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що беруть участь у справі та зявились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09 грудня 2011 року ОСОБА_6 звернулась до Львівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: вул. Холодна, 24, м. Львів, яка не надана у власність або користування. До заяви було додано план земельної ділянки та довідку управління Держкомзему у м. Львові від 14 листопада 2011 року № 40/01-14/7348 про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами. Вказана заява була зареєстрована Львівською міською радою 09 грудня 2011 року за № З-П-28622.

Листом від 25 січня 2012 року № 2403-3вих292 позивача повідомлено, що для вирішення міською радою питання передачі у власність вільної земельної ділянки їй необхідно представити довідку про невикористане право безоплатної приватизації земельної ділянки, а оскільки вказана довідка відсутня звернення повернуто без вирішення.

30 січня 2012 року позивачем надано Львівській міській раді витяг з державного реєстру земель про одержання у власність земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації від 26 грудня 2011 року № ВТ 22011.

07 травня 2012 року позивач зверталася до Львівської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,07 га, що знаходиться за адресою: вул. Холодна, 24, м. Львів. До клопотання додано план земельної ділянки та довідка управління Держкомзему у м. Львові від 14 листопада 2011 року № 40/01-14/7348 про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами, а також витяг з державного реєстру земель про одержання у власність земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації від 26 грудня 2011 року № ВТ 22011.

Аналогічну заяву нею було подано і 06 листопада 2012 року.

Як видно з відповідей відповідача на звернення ОСОБА_6, Львівською міською радою було підготовлено проект ухвали «Про погодження гр. ОСОБА_6 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Холодній, 24» та відповідно до регламенту Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 31 березня 2011 року № 304, зазначений проект проходить візування в структурах міської ради.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою за відсутності необхідних для цього документів - погодження землекористувачів та інших документів, які при поданні заяви були додані, однак, повернені позивачу, правомірно не розглянута відповідачем на черговій сесії.

Суд вважає, що висновок суду першої інстанції є помилковим, а ухвалене ним судове рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що визначені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідного органу із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якої визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи в місячний строк приймають одне з відповідних рішень.

Як видно з матеріалів справи, із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва ОСОБА_6 звернулася 09 грудня 2011 року.

Згідно з даними контрольної картки термін розгляду вказаної заяви сплив 08 січня 2012 року, і лише 26 січня 2012 року позивачу надано відповідь про необхідність додати до такої заяви додатковий документ - довідку про невикористане право безоплатної приватизації земельної ділянки та, водночас, повернено всі подані документи.

Повторно подані позивачем документи з врахуванням зазначеної відповіді також не були належним чином розглянуті, оскільки Львівською міською радою підготовлено лише проект ухвали «Про погодження гр. ОСОБА_6 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Холодній, 24».

Рішення, яким було б вирішено згадану вище заяву протягом встановленого строку відповідачем не приймалось, що свідчить про допущену ним бездіяльність.

Також слід вказати на помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності у Львівській міській раді необхідних документів для розгляду заяви, оскільки погодження землекористувачів є необхідним лише у випадку вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб, чого встановлено не було, а інші документи додані позивачем до заяви.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року по справі № 466/4886/13-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_6 до Львівської міської ради про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо нерозгляду заяви ОСОБА_6 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 09 грудня 2011 року.

Зобовязати Львівську міську раду розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_6 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 09 грудня 2011 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_7

Повний текст постанови виготовлено 22 вересня 2015 року.