Справа № 809/1592/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Справа № 876/5752/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О.,Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року за позовом Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірам" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірам" (далі ТзОВ "Мірам") на його користь адміністративно-господарські санкції у розмірі 160 308,10 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 160,31 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 р. у задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржило Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Апеляційну скаргу мотивує тим, що роботодавець повинен вжити всіх необхідних заходів по працевлаштуванню інвалідів, якщо він дійсно хоче виконати норматив створення робочих місць для інвалідів, проте, здійснення цих заходів не може стати обставиною, яка б звільняла підприємство від відповідальності. При цьому апелянт вважає, що Державна служба зайнятості лише сприяє у працевлаштуванні інвалідів. Також суд не звернув увагу на те, що звіти форми 3-ПН, які подавав відповідач до Тисменицького центру зайнятості містили інформацію про працевлаштування інвалідів у м. Коломия (Коломийський район), однак туди звіти форми 3-ПН відповідач не подавав. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю задовольнити позов.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотань про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідач подавав клопотання про відкладення судового засідання у звязку з неможливістю брати участь у другому судовому засідання. Проте, відповідно до ч.4 ст.196 та п.2 ч.1 ст.197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що ТзОВ "Мірам" подало звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік (форма № 10-ПI), відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 261 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 4 особи, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях для інвалідів складає - 10 осіб; вид оплати праці штатних працівників 6 973,40 грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 26 718 грн.

Відповідно до розрахунку адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік, сума адміністративно-господарських санкцій визначена в розмірі 160 308,06 грн., а також нарахована пеня за прострочення сплати вказаних санкцій у розмірі 160,31 грн.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що причиною не виконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів в повному обсязі, насамперед послужило не порушення правил здійснення господарської діяльності відповідачем, а небажання осіб з обмеженими фізичними можливостями працювати або ж відсутність достатньої кількості таких осіб на ринку праці, оскільки відповідачем вживалися заходи для виконання вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо працевлаштування інвалідів у 2014 році.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 19 вказаного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно ч.3 ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

При цьому суб'єкти господарювання зобов'язані надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості встановлено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»» від 31.01.2007 р. №70 (надалі - Порядок).

Відповідно до ч.3 п.2 Порядку, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

З 12.07.2013 р. набрав чинності наказ Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 р. №316 «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», згідно з вимогою пункту 2.1 якого, така звітність подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку визначено, що у звіті №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у пункті 3 вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню та зазначаються категорії таких громадян, зокрема, інваліди.

Законодавець зобов'язує підприємства надавати державній службі зайнятості відповідну звітність щодо наявності вакантних місць, створених для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, для організації працевлаштування інвалідів. Звіт за формою 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» є актом інформування органів працевлаштування про створені робочі місця і водночас запитом про направлення на підприємство осіб з обмеженими фізичними можливостями для працевлаштування.

Необхідно вказати, що Наказом № 1 від 02.01.2013 р. ТзОВ «Мірам» у встановленому законом порядку створило 10 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

В матеріалах справи наявні звіти про наявність вакансій згідно форми № 3-ПН від 08.01.2014 р., 03.02.2014 р., 03.03.2014 р., 01.04.2014 р., 05.05.2014 р., 02.06.2014 р., 01.07.2014 р., 01.08.2014 р., 01.09.2014 р., 01.10.2014 р., 03.11.2014 р., 01.12.2014 р., поданих за місцем їх реєстрації, як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у Тисменицький районний центр зайнятості, де зазначалось про потребу у працівниках з обмеженими можливостями (інваліди).

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, про те, що відповідач створив передбачену нормативом кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, виконав вимоги закону щодо звітування про наявність вакантних місць органам державної служби зайнятості, вжив заходів щодо працевлаштування інвалідів, відмова від працевлаштування була зі сторони осіб яких скеровували для працевлаштування, а не з вини відповідача, наявні підстави для висновку про відсутність вини відповідача як обов'язкового елементу правопорушення, за яке застосовуються адміністративно - господарські санкції та нараховується пеня в даному випадку.

Також необхідно зазначити, що обов'язок підприємства по створенню робочих місць інвалідів не супроводжується обов'язком щодо їх працевлаштування.

Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 09.07.2013р. (справа № 21-200а13), від 16.04.2013р. (справа №21-81а13), 02.04.2013р. (справа № 21-95а13), від 28.05.2013р. (справа № 21-386а12), від 28.01.2014р. (справа № 21-476а13).

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Доводи апелянта про неподання ТзОВ «Мірам» звітів для працевлаштування інвалідів у м.Коломия (Коломийський район) є необгрунтованими, оскільки не спростовують висновків суду, суперечать встановленим обставинам справи та судовій практиці Верховного Суду України.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року у справі № 809/1592/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О. Яворський

ОСОБА_1