Справа № 2а-2620/10/0870
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Київ К/800/64390/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області
на постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року
у справі№2а-2620/10/0870
за позовомПублічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Південтрансенерго»
до за участюДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Управління Державного казначейства України у Запорізькій області Прокуратури Запорізької області
простягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість,

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Південтрансенерго», яке у подальшому перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Південтрансенерго» (далі по тексту - позивач, ПАТ «АК «Південтрансенерго») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач 1, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя) та Управління Державного казначейства України у Запорізькій області, правонаступником якого є Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач 2, УДКСУ у Запорізькій області), в якому просило стягнути з Державного бюджету України бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, у розмірі 2289804 грн. 17 коп.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог на суму 1964219,78 грн., позов задоволено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач 1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року та залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач в строки, передбачені Законом України «Про податок на додану вартість», подав відповідачу 1 податкові декларації з податку на додану вартість., в тому числі за період з січня 2008 року по березень 2009 року, травень, жовтень, грудень 2009 року.

Названими податковими деклараціями з податку на додану вартість позивачем були визначені суми, що підлягають бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядки 25, 25.1): за січень 2008 в сумі 189 853 гривень; за лютий 2008 року в сумі 230 111 грн., за березень 2008 - 616 392 грн.; за квітень 2008 - 646 315 грн.; травень 2008 - 180 036 грн.; червень 2008 - 219 428 грн.; липень 2008 - 513 552 грн.; серпень 2008 - 805 206 грн.; вересень 2008 - 379 021 грн.; жовтень 2008 - 957 266 грн.; листопад 2008 - 182 518 грн.; грудень 2008 - 528 958 грн.; січень 2009 - 544 817 грн.; лютий 2009 - 512 531 грн.; березень 2009 - 432 196 грн.; травень 2009 - 140 852 грн.; жовтень 2009 - 68 113 грн.; грудень 2009 - 89 704 грн.

Разом з деклараціями з податку на додану вартість за січень - грудень 2008 року, січень - березень 2009 року, травень, жовтень, грудень 2009 року позивачем були подані розрахунки суми бюджетного відшкодування та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування на його рахунок.

За результатами проведення перевірок достовірності нарахування позивачем сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок за вищевказані податкові періоди Відповідачем 1 складені відповідні акти та довідки і частково задекларовані позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість були відшкодовані на рахунок ПАТ «АК «Південтрансенерго». На час звернення до суду з відповідним позовом невідшкодованими залишились наступні суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість: за звітний (податковий) період січень 2008 в сумі 21510,34 гривень; за лютий 2008 року в сумі 55663,04 грн., березень 2008 року - 35296,57 грн.; квітень 2008 року - 112282,55 грн.; травень 2008 року - 47673,53 грн.; червень 2008 року - 65762,57 грн.; липень 2008 року - 188216,81 грн.; серпень 2008 року - 431859,80 грн.; вересень 2008 року - 182269,92 грн.; жовтень 2008 року - 329079,69 грн.; листопад 2008 року - 85374,31 грн.; грудень 2008 року - 172655,13 грн.; січень 2009 року - 244814,69 грн.; лютий 2009 року - 67883,74 грн.; березень 2009 року - 57741,40 грн.; травень 2009 року - 33903,08 грн.; жовтень 2009 року - 68113,00 грн.; грудень 2009 року - 89704,00 грн. Загальна сума не перерахованого бюджетного відшкодування з податку на додану вартість складає 2289804,17 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «АК «Південтрансенерго», суд апеляційної інстанції виходив з того, що під час розгляду справи було встановлено, що позивач має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, перерахування якого не здійснено останньому у зв'язку з порушенням податковим органом порядку та строків надання органам держказначейства висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. При цьому суд дійшов висновку, що, оскільки право платника податку порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, належним способом захисту такого порушеного права має бути стягнення бюджетного відшкодування податку на додану вартість на користь позивача.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) та строки проведення розрахунків визначені у пункті 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №168/97-ВР). Саме нормами зазначеного пункту регулюються всі питання, пов'язані із порядком визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України №168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає, зокрема, частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) (підпункт 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України №168/97-ВР).

За приписами підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України №168/97-ВР пункту платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій. Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом.

Згідно з положеннями підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України №168/97-ВР протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до підпункту 7.7.6 пункту 7.7 зазначеної статті на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Вищевказані норми Закону України №168/97-ВР встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою та не ставлять право платника податку на бюджетне відшкодування в залежність від проведення або непроведення всіх зустрічних перевірок по всьому ланцюгу до кінцевого виробника товару.

Посилання відповідача 1 на положення Закону України №168/97-ВР, яким не передбачено такого способу захисту права платника податку, як стягнення з бюджету належної такому платникові суми бюджетного відшкодування, а також приписи частини 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, якою закріплено, що адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю, колегія суддів до уваги не приймає.

У разі безпідставної відмови платнику податку у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість чи безпідставного невідшкодування бюджетної заборгованості з цього податку, право платника податку фактично порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, а тому способом захисту такого порушеного права має бути вимога про стягнення зазначених коштів (бюджетне відшкодування), яку позивачем і було заявлено до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про не проведення погашення оскаржуваної суми бюджетної заборгованості позивачу, а тому вимоги ПАТ «АК «Південтрансенерго» про стягнення з Державного бюджету України заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість є належним способом захисту його порушеного права та підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить висновку, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року у справі №2а-2620/10/0870 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна