Справа № 824/2269/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2269/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.;

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.;

сторін:

позивач - не з?явився;

представника відповідача - ОСОБА_1;

третьої особи - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

ОСОБА_3

до Путильської районної державної адміністрації Чернівецької області

третя особа, яка не заявляє с самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання незаконною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивачка) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Путильської районної державної адміністрації Чернівецької області по розгляду її звернення від 20.07.2015 р. про проведення перевірки по викладеним в заяві фактам та про прийняття рішення про надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу; зобовязати Путильську районну державну адміністрацію Чернівецької області вирішити по суті її заяву від 20.07.2015 р. про проведення перевірки по викладеним в даній заяві фактам та про прийняття рішення про надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позову позивачка вказувала, що Путильською районною державною адміністрацією не проведено перевірки по викладеним обставинам в заяві від 20.07.2015 р. на предмет чи відповідають вони дійсності, оскільки як єдиний власник позбавлена можливості відчужити належний на праві власності житловий будинок. Вважає, що бездіяльність відповідача повинна бути визнана судом незаконною, оскільки саме перевірка зазначених обставин має важливе значення для вирішення питання та прийняття рішення про надання дозволу на укладення договору відчуження нерухомого майна.

В судове засідання позивачка не зявилася, однак 01.10.2015 р. представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачем до суду подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. В обгрунтування заперечення вказував, що перш ніж прийняти рішення комісією було опрацьовано рішення Путильського районного суду від 01.04.2014 р. Оскільки вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право проживання в житловому будинку та виселення з житлового будинку відмовлено, то Путильська районна державна адміністрація не могла прийняти інше рішення всупереч рішенню суду.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Ухвалою суду від 17.09.2015 р. занесеною до журналу судового засідання залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2.

Третя особа в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення ст. 122 КАС України, суд вважає, що відсутні перешкоди для розгляду справи за відсутності позивача.

Вислухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як слідує із позовної заяви, в травні 2015 р. позивачка звернулась із заявою до Служби у справах дітей Путильської районної державної адміністрації Чернівецької області, в якій повідомила, що жителі с. Шепіт Путильського району ОСОБА_4 та ОСОБА_2 забезпечують своїм неповнолітнім дітям ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 житлові права за рахунок її приватної власності. При цьому позивачка просила провести перевірку власності родини ОСОБА_6 та прийняти рішення про надання їй дозволу на укладення договору купівлі-продажу належного їй на праві власності житлового будинку та надання дозволу на зняття з реєстрації зазначених неповнолітніх дітей.

22.06.2015р. Служба у справах дітей Путильської районної державної адміністрації Чернівецької області надала відповідь на заяву ОСОБА_3, в якій повідомила, що працівниками служби у справах дітей районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, сектору молоді та спорту відділу освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_3 в ході якого встановлено, що сім'я потребує покращення умов проживання в житловому будинку

Також у відповіді зазначено, що 05.06.2015 р. заяву ОСОБА_3 від 08.05.2015 р. було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, яка є консультативно-дорадчим органом та на якій розглядаються питання, які стосуються неповнолітніх дітей. За результатами розгляду та діючи в інтересах малолітніх дітей винесено рішення про відмову у знятті з реєстрації малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 путивльського району Чернівецької області.

Крім того, в листі зазначено, що питання про надання дозволу на відчуження житлового будинку, який належить на праві приватної власності повнолітній особі ОСОБА_3 Комісією з питань захисту прав дитини не розглядалось, оскільки не є повноваженням Комісії (а.с. 8).

20.07.2015 р. ОСОБА_3 звернулася із заявою до Путильської районної державної адміністрації Чернівецької області, в якій просила надати відповідні доручення компетентним органам (відділам, управлінням, комісіям тощо) до повноважень яких входить вирішення питань щодо проведення перевірки обставин та фактів викладених в заяві від 08.05.2015 р. Зокрема, просила провести перевірку стосовно можливості забезпечення громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житлових прав та інтересів своїм неповнолітнім дітям, не за рахунок її приватної власності та прийняти рішення про надання їй дозволу на укладення договору купівлі-продажу належного їй на праві приватної власності житлового будинку №4 по вул. Зарічна в с. Шепіт Путильського району Чернівецької області.

В поданій заяві ОСОБА_3 зазначала, що як єдиний власник має намір розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а саме відчужити житловий будинок №4 по вул. Зарічна в с. Шепіт Путильського району Чернівецької області. Крім того, повідомила, що у власності ОСОБА_7 (бабусі ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (батька ОСОБА_2), в с. Шепіт на праві власності є житловий будинок (трьох кімнатний з недобудованою літньою кухнею). Крім цього, в с. Шепіт пустують ще два житлові будинки один (двох кімнатний) належить матері ОСОБА_2 ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_8) М.Д., а другий (трьох кімнатний), який належав дідусеві ОСОБА_2 і вони даний будинок використовують в якості дачі. Неповнолітні діти не зареєстровані в будинку та не являються його власниками, а отже вони використовують чужу приватну власність в своїх інтересах. В разі продажу будинку жодним чином не будуть порушені чи зменшені, чи обмежені житлові права та інтереси неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.10-11).

14.08.2015 р. Путильська районна державна адміністрація Чернівецької області надала відповідь, в якій повідомила, що згідно Житлового кодексу виселення в адміністративному порядку допускається з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Також у відповіді зазначено, що відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Шепетівської сільської ради від 12.08.2015 р. № 1213, сім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 разом з своїми дітьми, що зазначені у даній заві, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. У відповідності до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" дана сім'я зареєстрована до даного житлового будинку з 2005 р.. що свідчить про те, що це не є самоправне зайняття жилим приміщенням.

Крім того, в наданій відповіді відповідачем зазначено, що з матеріалів справи, яка знаходиться у Комісії з питань захисту прав дитини, а саме із рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 01.04.2014 р. вбачається, що позивачкою було використано право вирішити даний спір в судовому порядку, однак дане рішення не було оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області.

Щодо забезпечення громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житлових прав та інтересів своїх малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідач повідомив, що реєстрація місця проживання особи тісно повязана з її правами на володіння та користування житлом. Отже, батьки даних малолітніх дітей забезпечують житлові права та інтереси своїх дітей.

В наданій відповіді відповідач також зазначив, що порядок укладення договорів купівлі-продажу регулюється Цивільним кодексом України, у відповідності до кого дане укладення є добровільним. Законодавством чітко вказано, що посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку здійснюється нотаріально, отже посвідчує договір тільки нотаріус. Тому сторони договору купівлі-продажу звертаються до державного або приватного нотаріуса за місцем знаходження житлового будинку для оформлення і посвідчення цього договору. Тобто, районна державна адміністрація не приймає рішення щодо укладення договору купівлі-продажу (чи будь-якого іншого договору відчуження) житлових будинків, які належать на праві власності повнолітній особі (а.с. 12).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення перевірки по обставинам викладених в заві від 20.07.2015 р., позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР від 02.10.1996 р. під зверненнями слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зава (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб. а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод.

За змістом ст. 4 Закону № 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Згідно ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР визначено обов'язки органів державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляд заяв чи скарг, а саме: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалося в судовому засіданні представником відповідача і третьою особою, що обставини викладені позивачкою в заяві від 20.07.2015 р. всебічно не перевірені відповідачем. Зокрема, відповідачем не перевірено обставини викладені позивачкою у поданій заяві щодо наявності на праві власності у ОСОБА_7 (бабусі ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (батька ОСОБА_2) в с. Шепіт житлового будинку (трьох кімнатний з недобудованою літньою кухнею), у матері ОСОБА_2 ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_8) двох кімнатного житлового будинку в с. Шепіт та у дідуся ОСОБА_2 трьох кімнатного житлового будинку в с. Шепіт.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом встановлено порушення зазначених критеріїв (вимог) відповідачем під час розгляду заяви позивачки, зокрема в частині об'єктивності та всебічності здійснення перевірки обставин викладених в заяві.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірність своєї бездіяльності під час розгляду заяви позивачки, зокрема в частині об'єктивності та всебічності здійснення перевірки обставин викладених в заяві.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправної бездіяльність Путильської районної державної адміністрації Чернівецької області по розгляду заяви ОСОБА_3 від 20.07.2015 р. Відтак, суд зобовязує Путильську районну державну адміністрацію Чернівецької області розглянути заяву ОСОБА_3 від 20.07.2015 р. та надати їй відповідь.

Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Путильської районної державної адміністрації Чернівецької області по не прийняттю рішення про надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу та зобовязати Путильську районну державну адміністрацію Чернівецької області прийняти рішення про надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу, суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, згідно ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади та їх посадові особи, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Отже, відповідно до норм Закону № 393/96-ВР повноваження органів державної влади щодо прийняття рішень за результатами розгляду заяв (клопотань) є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Путильської районної державної адміністрації Чернівецької області по не прийняттю рішення про надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу та зобовязання прийняти рішення про надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69 - 71, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Путильської районної державної адміністрації Чернівецької області по розгляду заяви ОСОБА_3 від 20.07.2015 року.

3. Зобовязати Путильську районну державну адміністрацію Чернівецької області розглянути заяву ОСОБА_3 від 20.07.2015 року та надати їй відповідь.

4. В іншій частині позову відмовити.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано судом 06.10.2015 р.

Суддя В.К. Левицький