Справа № 820/10516/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 р.Справа № 820/10516/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Мєхтіва Д.Б. огли

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Основянської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2015р. по справі № 820/10516/14

за позовом ОСОБА_4

до Основянської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_4, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просила суд: визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 30.04.2013 року № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2014 року адміністративний позов ОСОБА_4 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення залишено без задоволення.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяв на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому його дії, а також прийняте податкове повідомлення-рішення є правомірними.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2014 в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 30.04.2013року на суму 2654, 36грн., та прийнято нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції мотивував рішення тим, що позивачу неправомірно визначено земельний податок з урахуванням площі земельної ділянки в розмірі 184 кв.м, що використовується для обслуговування нежитлової будівлі належної на праві власності позивачу, та яка позивачу не належить і її використання позивачем не підтверджено належними доказами.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 02.06.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, скасовано Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2014 року та Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 року по справі № 820/10516/14, а справу відправлено до Харківського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на повторний розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що судами не встановлено всі фактичні обставини по справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 року адміністративну справу № 820/10516/14 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення прийнято до провадження судді Горшкової О.О.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2015 року адміністративний позов ОСОБА_4 - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 30.04.2013 року № .

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обґрунтувань викладених апеляційній скарзі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2015 року замінено в порядку процесуального правонаступництва первинного відповідача Основ'янську об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на Основ'янську об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 має у спільній сумісній власності з ОСОБА_5 нежитлові приміщення в будівлі літ. "Б-1" загальною площею 100,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом №34505371 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.06.2012 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 30.04.2013 року № , яким донараховано позивачу грошове зобов'язання зі сплати земельного податку у загальному розмірі 5835,15 грн.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не було доведено належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) спірних рішень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Згідно з пп. 14.1.72 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст.270 ПК України).

Згідно з п.274.1ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Відповідно п.285.1 ст.285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно з вимогами п.285.2 ст.285 ПК України базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення Податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року орган державної податкової служби надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.287.5 ст.287 ПК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 269, 270, 271 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності. Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом: площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п.287.1 ст.287 цього Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п.287.6 ст.287 ПК України).

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території (п.286.6 ст. 286 ПК України).

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Таким чином, з часу реєстрації права власності на нерухоме майно у позивача, як його власника, виник обов'язок зі сплати земельного податку за земельну ділянку, на якій розташований відповідний об'єкт нерухомості.

Як підтверджується матеріалами справи, з часу реєстрації права власності на нерухоме майно у позивача, як його власника виник обов'язок зі сплати земельного податку за земельну ділянку у розмірі 103, кв.м., на якій розташована нежитлова будівля.

Як вже зазначено, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (ст. 271 ПК України).

Оскільки нормативна грошова оцінка земельних ділянок в м. Харкові проведена, база оподаткування повинна розраховуватись за першим способом по даним нормативної оцінки земельної ділянки та коефіцієнта індексації.

Дослідивши розрахунок суми земельного податку, здійснений податковим органом, судом встановлено, що його було виконано відповідачем на підставі акту про визначення збитків №278 від 17.10.2012 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідно до цього акту комісією було зроблено висновок, що ОСОБА_4 використовується земельна ділянка загальною площею 0,0184 га за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із чим і розрахунок був зроблений податковим органом, виходячи із площі земельної ділянки 0,0184 га.

Відповідно до Методики розрахунку грошової оцінки окремої земельної ділянки для нарахування на 2014 рік земельного податку фізичним особам розрахунок проводиться по такій формулі: Цзд=БхКіхКм2хКм3_срхКфхPL, де Цзд - нормативна грошова оцінка окремої земельної ділянки; Б - базова вартість 1 кв.м. земель м. Харкова; Кі - коефіцієнт індексації, що застосовується кожний рік в порядку, встановленому законодавством України; Км2 - зональний коефіцієнт, доведений у додатку №2; Км3 - коефіцієнт для зон впливу локальних факторів, доведений у додатку №3; Кф - коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки і доведений у додатку №4; PL - площа земельної ділянки.

На підставі даної формули податковим органом було проведено розрахунок позивачу суми земельного податку: Цзд = 317,7х1х3,32х1,20265х2,5х184=583515,48.

У відповідності до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на повторний розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційним судом здійснено розрахунок суми податку за Методикою розрахунку грошової оцінки земельної ділянки для нарахування на 2014 р. земельного податку фізичним особам. Але, в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо органу, місця, дати її прийняття чи затвердження. Суд не встановив, чи є вказана Методика нормативно-правовим актом чи актом регуляторної дії та чи не суперечить зазначена в ній формула загальному правилу розрахунку земельного податку, встановленому Податковим кодексом України. Окрім того, навіть застосовуючи цю методику, суд не звернув увагу, що вона містить застереження, що ставки податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, тобто, без додаткового розрахунку.

Крім того, здійснюючи розрахунок, суд в формулі застосував показник Км3 - 1,20265 - коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки і наведений у додатку № 4 (який відсутній в матеріалах справи). Разом з тим, цей коефіцієнт за земельну ділянку, яка знаходиться у власності ОСОБА_6 за цією ж адресою становить 1,11065 (а.с.12).

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015 року, з метою з'ясування всіх обставин у справі, повного, всебічного та об'єктивного вирішення даної справи, а також на виконання приписів ч. 5 ст. 227 КАС України, витребувано у відповідача додаткові пояснення та докази по справі, а саме: копії методики розрахунку грошової оцінки земельної ділянки для нарахування за 2013 рік земельного податку фізичним особам; рішення Харківської міської ради про її затвердження, відомості щодо оприлюднення цього акту; письмові пояснення з нормативно-правовим обґрунтуванням щодо відповідності зазначеної методики правилам обрахунку земельного податку встановленим Податковим кодексом України, а також відомості про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, на якій розташована будівля позивача.

На виконання вимог ухвали суду податковим органом витребуваних судом документів та пояснень надано не було.

За таких обставин та враховуючи ненадання податковим органом вищезазначених доказів, колегія суддів позбавлена можливості перевірити правомірність донарахування позивачу грошового зобов'язання по земельному податку, виходячи з розміру 1 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти адміністративного позову не виконав покладений на нього ч.2 ст.71 КАС України обов'язок та не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірного рішення про визначення податкових зобов'язань.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідач під час розгляду адміністративної справи, обґрунтовуючи свою правову позицію по справі, не забезпечив надання необхідних доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, в т.ч. застосування відповідного коефіцієнту індексації при розрахунку формули для визначення розмірів земельного податку, який було здійснено виходячи із площі земельної ділянки 0,0184 га, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для його скасування.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2015 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Основянської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2015р. по справі № 820/10516/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 05.10.2015 р.