Справа № 813/3021/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2015 року справа № 813/3021/15
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Братичак У.В.,

секретаря судового засідання Бугари М.Р.

за участю:

представників позивача Коростильова В.А.,Сороки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання протиправним дій і бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:
До суду надійшла позовна ОСОБА_1 до Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною відмову звільнити позивача з військової служби в запас в порядку, передбаченому п.п.225,237,241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на підставі п. а) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (із змінами і доповненнями) у зв`язку із закінченням строку контракту від 18.01.2012 р. та у зв`язку з оголошеною демобілізацією відповідно до п.п.б) п.3 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ через закінчення строку контракту та небажання проходити військову службу за новим контрактом.

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка полягає у не вчиненні, передбачених п.п.225, 237, 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України дій щодо звільнення ОСОБА_1 , з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 18.01.2012 року та у зв`язку з оголошеною демобілізацією відповідно до п.п.б) п.3 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ через закінчення строку контракту та небажання проходити військову службу за новим контрактом.

- зобов`язати відповідача звільнити ОСОБА_1 , з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 18.01.2012 року на підставі п. а) ч.б ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (із змінами і доповненнями) та у зв`язку з оголошеною демобілізацією відповідно до п.п.б) п.3 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ через закінчення строку контракту та небажання проходити військову службу за новим контрактом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач неодноразово звертався із рапортами про звільнення з військової служби до командира військової частини з підстав закінчення строку контракту на які, відповідачем наданими відповідями неправомірно відмовлено у звільненні з військової служби у зв`язку з оголошенням мобілізації.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в позов слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 18 січня 2012 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 , полковника ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Згідно п.3 цього контракту він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін на три роки.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 неодноразово звертався з рапортами про звільнення позивача із служби у Збройних силах України до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 22.12.2014 р., від 21.01.2015 р., від 25.02.2015 р. Проте, відповідями на дані рапорти, а саме № 614 від 15.01.2015р., № 81 від 27.01.2015р., № 3852 від 27.03.2015р. відповідач зазначає, що згідно ч.9 ст.23 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених ч.8 ст. 26 цього Закону. Отже, станом на 21.01.2015 р. Президент України необхідного рішення про демобілізацію не приймав, тому відсутні підстави для звільнення позивача з лав Збройних сил України.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними позивач звернувся для захисту свої прав в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (із змінами і доповненнями) є такі види військової служби:

- строкова військова служба;

- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- військова служба за контрактом осіб рядового складу;

- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до п. а) ч.б ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (із змінами і доповненнями) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Судом з`ясовано, що мобілізацію в Україні було оголошено в декілька етапів. Так зокрема Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303/2014 - починаючи з 18.02.2014р. по 02.05.2014 року; Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року №454/2014 - починаючи з 07.05.2014р. по 20.06.2014 року; Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 року №607/2014 - починаючи з 24.07.2014 р. по 06.09.2014 р.

В подальшому було прийнято ще один Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015. Вказаний Указ було затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента Україні «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 113-//ІІІ. Цей Закон згідно п.2 набирає чинності з дня йог опублікування. Відтак, у зв`язку з його першим публікування в газеті «Урядовий кур`єр» №9 від 20.01.2014 р., останній набрав чинності з 20.01.2014 року.

Таким чином, часткову мобілізацію відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015, який набрав чинності з 20.01.2015 року оголошено починаючи з 20 січня 2015 року у три черги протягом 210 діб.

Отже, на момент закінчення строку дії укладеного між ОСОБА_1 та МО України Контрактом, тобто станом на 18.01.2015 року в Україні не було оголошено мобілізації, а тому відмова у звільненні ОСОБА_1 служби в запас, на підставі п.252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, є протиправною і не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України.

Суд встановив, що контракт між ОСОБА_1 та МО України укладено 18.01.2012 року, тобто задовго до подій, які стали причиною проведення мобілізації та відповідно запровадження особливого періоду, тому останній не є військовослужбовцем прийнятим на військову службу внаслідок чи під час мобілізації та дії особливого періоду, і жодного продовження строку контракту у встановленому законом порядку не відбулось.

Відтак, дії відповідача, які полягають у відмові звільнити ОСОБА_1 з військової служби в запас в порядку, передбаченому п.п.225, 237, 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на підставі п. а) ч.б ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (із змінами і доповненнями) у зв`язку із закінченням строку контракту від 18.01.2012 року є протиправними.

Що стосується покликання командування військової частини у відповідях на рапорти на ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо неможливості звільнення з військової служби під час дії особливого періоду до оголошення рішення про демобілізацію, то у п.3 цієї частини статті дійсно зазначено про необхідність прийняття рішення про демобілізацію для звільнення з військової служби за контрактом у зв`язку із закінчення його строку. При цьому, суд зазначає, що йдеться про контракти укладені під час особливого періоду, в той час як ОСОБА_3 контракт було укладено задовго до подій, що стали причиною запровадження особливого періоду.

Відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України: здійснює загальне керівництво у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації держави; визначає мету, завдання, вид, обсяги, порядок і строки проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації; забезпечує через Раду національної безпеки і оборони України координацію діяльності органів виконавчої влади, інших державних органів, Збройних Сил України, інших військових формувань у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації; визначає структуру та затверджує мобілізаційний план України на особливий період, Положення про мобілізаційну підготовку Збройних Сил України, інших військових формувань, Положення про порядок проведення мобілізації в Україні; надає (позбавляє) право на звільнення від призову на військову службу в разі мобілізації та у воєнний час громадянам або окремим категоріям громадян; визначає порядок оголошення мобілізації; приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України; встановлює режим роботи органів державної влади, інших державних органів під час мобілізації та у воєнний час; видає акти з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до п.6 Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 постановлено Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Службі безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України провести звільнення військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", у визначені терміни, але не пізніше ніж за 10 діб до закінчення однорічного строку їх перебування на військовій службі, та перевезення звільнених військовослужбовців до місць проживання (перебування).

Також, Указом Президента України №254/2015 від 06.05.2015 року «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 "Про часткову мобілізацію" було постановлено провести у травні-липні 2015 року звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 "Про часткову мобілізацію".

Як вбачається з Указів Президента України такі стосуються такого виду військової служби як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, а позивач даного виду військової служби не проходив. Більш того позивачем і не укладався новий контракт під час мобілізації та дії особливого періоду, відтак на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем при укладанні контракту у 2012 році не поширюються вимоги указів Президента України про часткову мобілізацію чи демобілізацію, як і норми закону "Про військову службу і військовий обов`язок" про продовження строку дії контракту до оголошення демобілізації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту та небажанням проходити військову службу відповідно до п.б п.3 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що в позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі п. а) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (із змінами і доповненнями) у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 18.01.2012 р

3. Зобов`язати Командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 18.01.2012 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 06.10.2015 року.

Суддя Братичак У.В.