Справа № 2а-10712/11/1370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2015 р. м. Київ К/800/36282/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Лосєва А.М., Моторного О.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 по справі №2а-10712/11/1370 (№876/86/13) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Галицькому районі міста Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2012 позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Галицькому районі міста Львова Львівської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.09.2011 №.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2012 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 01.07.2014 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 09.07.2014 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, частини другої статті 19 Конституції України, статті 1, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість», частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Галицькому районі міста Львова проведено планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 31.12.2010.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення податкового кредиту за 2010 рік на загальну суму 14843,33грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Галицькому районі міста Львова складено акт від 26.08.2011 №2513/17-2/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.09.2011 №, яким позивачеві збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 18554,16грн., у тому числі, за основним платежем - 14843,33грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3710,8300грн.

Висновок податкового органу про заниження позивачем суми податкового зобов'язання ґрунтується на тому, що угоди, укладені позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів» є нікчемними, а операції щодо поставок товарів насправді є безтоварними з огляду на те, що діяльність підприємств спрямована на надання податкової вигоди своїм контрагентам з метою штучного формування податкового кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правочини позивача з контрагентами відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що правочини позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів» є нікчемними та недійсними, оскільки зазначене товариство було створено ОСОБА_2, якого постановою Сихівського районного суду міста Львова від 29.12.2011 у справі №1-104/11 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі з нереабілітуючих підстав за злочин, передбачений частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів» підтверджується матеріалами справи, зокрема, наданими позивачем податковими та видатковими накладними, квитанціями прибуткових касових ордерів. Факт переміщення товару підтверджується накладними на кожну поставку, а також подорожніми листами.

Окрім того, придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів» товар «пиловик хвойний» було використано позивачем у власній господарській діяльності.

В той же час, постановою Сихівського районного суду міста Львова від 29.12.2011 у справі №1-104/11 правочини фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів» не досліджувалися, обставин щодо безтоварності господарських операції між контрагентами встановлено не було.

На момент здійснення спірних операцій Товариство з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів» було у встановленому порядку зареєстроване як юридична особа та платник податку на додану вартість.

Окрім того, колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів» та відповідно правомірність формування податкового кредиту за відповідними операціями.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.09.2011 № є правильним.

Оскільки апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 226, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 по справі №2а-10712/11/1370 (№876/86/13) скасувати, залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2012.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ А.М. Лосєв

__________________ О.А. Моторний