Справа № 813/8012/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 р. № 876/880/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання неправомірними дій і зобовязання вчинити дії,

встановив:

24.11.2014 позивач звернувся в суд із адміністративним позовом у якому просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо вимоги надання квитанцій по сплаті платних послуг, які він не замовляв, не отримував та не мав намірів щодо отримання таких платних послуг та за бланк з паспорта з переліку платних послуг, які надаються підрозділами ДМС, затверджених Постановою КМУ №795 від 04.06.2007 у редакції постанови КМУ №1098 від 26.10.2011 року «Деякі питання надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг»; визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ним документів; зобовязати відповідача вирішити питання щодо оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ним документів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що керуючись законодавством, яке регулює оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон він звернувся до Головного управління ДМС України у Львівській області з відповідними документами для оформлення та отримання паспорта для тимчасових поїздок за кордон. Однак, йому було безпідставно відмовлено в оформленні та видачі паспорта. Чинним законодавством не передбачено права органів ДМС призупиняти виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон у разі подання останнім всіх необхідних документів, передбачених постановою КМ України від 31.03.1995 № 231 та здійсненні додаткових платежів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 позов задоволено повністю.

Із постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, однак такому оцінка судом першої інстанції не надана.

Враховуючи те, що усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 вересня 2014 року позивач звернувся до Яворівського РВ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з метою оформлення та отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Позивачем для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон були надані документи: заява-анкета; паспорт громадянина України; оригінал та копію виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; квитанцію про сплату державного мита в розмірі 170,00 грн.

Яворівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області листом № 1793 від 17.09.2014 повідомив ОСОБА_1, що оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон не розпочато, оскільки позивачем не було здійснено всіх передбачених оплат.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки сплата установленого Декретом державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка). Тому відповідач не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом № 3857-XII.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію Закону № 3857-XII Кабінет Міністрів України постановою від 31 березня 1995 року № 231 затвердив Правила, у пункті 10 яких наведено вичерпний перелік документів, необхідних для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон: заява-анкета встановленого зразка; паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років); копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати.

Згідно зі статтею 1 Декрету платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

Державне мито справляється, зокрема, за видачу громадянам України паспорта для виїзду за кордон або обміну цього паспорта на території України у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (статті 2, 3 Декрету).

Таким чином, сплата установленого Декретом державного мита покриває вартість витрат, повязаних із учиненням міграційною службою дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка). Тому міграційна служба не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність вимог міграційної служби щодо надання та сплати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон документів і платежів, які не передбачені Законом № 3857-XII та Правилами спеціальними правовими актами, що врегульовують ці правовідносини.

Такі висновків суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладені у постанові від 17.12.2013 у справі № 21-441а13.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання представника відповідача, не відклав розгляд справи, що відповідача позбавило можливості взяти участь у судовому процесі, оскільки виходячи з положень ст. 202 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції лише у тому випадку, коли це призвело до неправильного вирішення справи, чого у цій справі судом апеляційної інстанції не встановлено. Положеннями ст. 198 КАС України, якою визначено повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду, не передбачено можливості направлення справи на продовження чи на новий розгляд, як це просить апелянт. Разом з тим, такі порушення норм процесуального права, є підставою для врахування у суді апеляційної інстанції доводів відповідача та доказів, які ним не могли бути подані у суді першої інстанції. Однак, відповідачем у процесі апеляційного розгляду жодних таких доказів чи доводів не надано, а його представник у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі № 813/8012/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_2