Справа № 2а/489/111/2015
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а/489/111/2015

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - поновлення виплати пенсії за віком.

Свої вимоги мотивував тим, що в Україні в 1997 р. йому була призначена пенсія за віком, однак в 2009 р. він виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль та виплата пенсії відповідачем була припинена. Позивач ОСОБА_2 вважає, що такі дії УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва є протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства. У встановленому законом порядку в лютому 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, проте йому було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва щодо не поновлення йому виплати пенсії за віком; зобовязати УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва поновити йому виплату пенсії за віком з 18.02.2012 р. в розмірах відповідно чинного законодавства.

За наслідками розгляду адміністративного позову Ленінським районним судом м. Миколаєва у порядку скороченого провадження 16 червня 2015 року прийнято постанову про задоволення адміністративного позову частково.

Суд першої інстанції:

визнав протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_2.

зобовязав управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 23.02.2015 року, в розмірі, передбаченому діючим законодавством.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити .

Приймаючи вище зазначене рішення, суд першої інстанції керувався положенням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058 - IV (далі - Закон № 1058 - IV), якою передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Начальник управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п. 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії. Так, судом не прийнято до уваги, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Крім того, пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами, проте двосторонніх угод між Україною та Ізраїлем щодо соціального забезпечення громадян іншої країни не укладено. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія дійшла до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 до липня 2007 р. проживав за адресою: АДРЕСА_1

З 01.08.1997 року управлінням Пенсійного фонду в Ленінському районі м. Миколаєва ОСОБА_2 було призначено пенсію за віком. Проте в 2009 р. позивач переїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, в звязку з чим на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення» виплату пенсії йому було припинено.

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва із заявою про поновлення виплати пенсії, проте йому було відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, зокрема, право на пенсійне забезпечення, як й інші громадяни України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

На підставі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 названого Закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 визнано неконституційними положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому у мотивувальній частині названого Рішення Конституційний Суд України зазначив, що оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, у зв'язку з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, позивач, як громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має право на отримання пенсії за віком, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846).

Згідно п. 1.1 названого Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації).

На підставі п. 1.7 Порядку днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Виходячи з принципу верховенства права, закріпленого в ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд приходить до висновку, що неможливість для пенсіонера з'явитися особисто для подачі заяви про відновлення виплати пенсії, не повинно сприйматися пенсійним органом як неналежне звернення позивача до відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Разом з тим апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача в частині поновлення виплати пенсії починаючи з 18.02.2012 р. не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 звернувся до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва з заявою про поновлення пенсії лише 23.02.2015 р. (дата отримання вказаної заяви відповідачем), а згідно положень діючого законодавства поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі заяви пенсіонера. Доказів того, що позивач звертався з заявою про поновлення пенсії у вказаний ним період (18.02.2012 р.) суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи частково адміністративний позов.

Зважаючи на все вище викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні відповідачем фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова - без змін.

Керуючись ст. ст.183-2,197,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: В.Л. Романішин