Справа № К/9991/58588/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року м. Київ К/9991/58588/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2011 року у справі за його позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Шахтарську Донецької області про скасування вимоги про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому просив скасувати вимогу про сплату недоїмки зі страхових внесків від 01 лютого 2011 року №Ф-525/1, посилаючись на те, що він зареєстрований як платник єдиного податку і на підставі статті 6 Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2011 року, відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що вимога про сплату недоїмки складена на підставі норми закону, яка на момент формування оскаржуваної вимоги не діяла.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 01 березня 2000 року зареєстрований виконавчим комітетом Шахтарської міської ради Донецької області як фізична особа підприємець. Згідно свідоцтва від 07 грудня 2009 року серії НОМЕР_1 позивач є платником єдиного податку.

У зв'язку з несплатою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 у ІV кварталі 2010 року страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, 01 лютого 2011 року управлінням Пенсійного фонду України у місті Шахтарську сформовано вимогу №Ф-525/1 відповідно до якої станом на 01 лютого 2011 року недо-їмка зі страхових внесків становить 719,35 грн.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з того, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, в тому числі і Указ Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а тому позивач зобов'язаний сплачувати такі внески і вимога від 01 лютого 2011 року №Ф-525/1 є правомірною.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування врегульовано Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 1 частини першої статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 6 частини другої статті 17 Закону передбачено, що страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати (стаття 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Згідно із Указом Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки.

Пунктом 6 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, положення пункту 6 Указу Президента України суперечать Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Таким чином, пункт 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» застосуванню не підлягає, а отже, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. Обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 3 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Частиною 3 даної статті визначено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у позивача виникла заборгованість у період дії Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»», яким був встановлений механізм обчислення та сплати страхових внесків фізичними особами-підприємцями та дії частини третьої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідач оформив вимогу про сплату боргу за жовтень-грудень 2010 року, тобто в період дії вказаних вище законів.

Таким чином відповідач при формуванні вимоги від 01 лютого 2011 року щодо сплати недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування діяв правомірно та підстав для скасування такої вимоги немає.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України під-став для їх скасування та ухвалення нового не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ Д.В. Ліпський /підпис/