Справа № 2-а-604/2010
Суддя: Зейкан І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кузнецовський міський суд Рівненської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2010 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Зейкана І.Ю.

при секретарі судового засідання Нафєєвій Н.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань Кузнецовського міського суду адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області про перерахування пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області (далі - УПФ) з вимогами визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у м.Кузнецовську Рівненської області щодо відмови в призначенні йому пенсії відповідно до ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; зобовязати відповідача призначити йому пенсію відповідно до ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.08.2010 року, як інваліду ІІ групи, щодо якого встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність; визнати неправомірними дії УПФ щодо відмови в призначенні йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду другої групи, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком; зобовязати відповідача призначити йому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду другої групи, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 12.08.2010 року; зобовязати відповідача провести йому перерахунок додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, з 01.01.2007 року як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду другої групи, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність та виплатити йому різницю між сумами перерахованої та вже виплаченої пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 07.07.2006 року є інвалідом другої групи інвалідності, повязаної з наслідками аварії на ЧАЕС. 12.08.2010 року звернувся до УПФ із заявою про перехід на пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Проте, відповідач листом від 10.09.2010 року йому відмовив у цьому. Крім того, вказує, що йому не виплачується у повному розмірі щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, як то передбачено ст.50 вищевказаного Закону України.

Позивач вважає, що на підставі положень ст. 28 ч.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» слід брати за базову величину мінімального розміру пенсії за віком розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У перерахунку пенсії позивачу відмовлено, тому й звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтовував позов.

Представник позивача ОСОБА_2 повністю підтримав позовні вимоги, дав пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтовувався позов.

Представник відповідача у судове засідання не зявилась, просила розглянути справу за її відсутності, подала заперечення на позов. У запереченнях просить відмовити у позовних вимогах ОСОБА_3 повністю у звязку з безпідставністю.

Заперечення обґрунтовує тим, що до 16.07.08р. була чинною постанова КМ України №1 від 03.01.02р., згідно якої було встановлено, що виходячи з розміру 19, 91 грн. провадиться розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону № 796 ХІІ. З 16.07.08р. виплата пенсій згідно ст.54 Закону № 796 ХІІ не врегульована законодавчо, оскільки не нормативно визначено з якого розміру слід обчислювати даний вид пенсії. Відповідач вказує на неможливість застосувати для визначення нижчої межі пенсії, передбаченої ст.54 Закону № 796 ХІІ, той мінімальний розмір пенсії за віком, що визначений ст. 28 ч.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», так як цей розмір застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Разом з тим представник не заперечує права позивача, як інваліда ІІ групи, інвалідність якого повязана із Чорнобильською катастрофою, отримувати пенсію в розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком.

Також посилається на те, що п.4 Постанови КМУ №530 від 28.05.08 встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, тим що належать до категорії 1 інвалідам ІІ групи 20 відсотків.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши інші докази у справі приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

З пояснень позивача, його представника позивача та копії посвідчення серії А №421004 вбачається, що дійсно ОСОБА_1 з 18.08.2006 року є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Відповідно до копії довідки Рівненської спеціалізованої онкорадіологічної МСЕК серії РВН №104143 позивач з 07.07.06 є інвалідом другої групи інвалідності. Причиною інвалідності є захворювання повязане з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Групу інвалідності встановлено довічно.

З матеріалів пенсійної справи позивача №111925 вбачається, що з 01.11.1999 року він отримує пенсію за віком. Заяв у пенсійній справі про перехід на інший вид пенсії немає.

З копії заяви ОСОБА_1, яка отримана УПФ 12.08.2010 року, вбачається, що він звертається до відповідача з проханням призначити йому пенсію відповідно до ч.4 ст.54 Закону України №796-ХІІ, як інваліду ІІ групи інвалідності повязаної з наслідками аварії на ЧАЕС в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

З копії листа УПФ №2092/М-85, М-86 від 10.09.10 та заперечень представника відповідача вбачається, що позивачу відмовлено у його заяві із зазначенням, що йому пенсія виплачується відповідно до законодавства.

Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV, встановлено, що у разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України №796-ХІІ та Закону України №1058-IV, призначається пенсія за її вибором.

На підстав викладеного, суд приходить до висновку, що позивач зробив свій вибір у формі письмової заяви, яка подана відповідачу 12.08.2010 року, а тому має право на призначення йому з 12.08.2010 року пенсії відповідно до ч.4 ст.54 Закону України №796-ХІІ, як інваліду ІІ групи інвалідності повязаної з наслідками аварії на ЧАЕС в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, і дії відповідача щодо відмови у призначенні такої пенсії позивачу є неправомірними.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України № 796 ХІІ, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІІ групи 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. викладена інша редакція ст.50 Закону України № 796 ХІІ, зокрема, Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положення пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.07р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.08р. №10-рп/2008. Згідно п. 6 резолютивної частини вказаного рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Це значить, що з 22.05.2008 року діють норми ст.50 Закону № 796 ХІІ в редакції, що була чинною в період до внесення змін підпунктом 15 п. 28 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.07 р. (що визнані неконституційними).

Постановою КМ України від 16 липня 2008р. №654 встановлено фіксований розмір мінімальної межі пенсії для інших інвалідів щодо яких встановлений причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою. Однак, вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі виникнення колізії між підзаконним нормативно-правовим актом та законом, застосуванню підлягають положення закону. Так як, розмір пенсії позивачу, що визначений за нормами постанови КМ України від 16 липня 2008р. №654 не відповідає нормі ст.50 Закону № 796 ХІІ, тому необхідно задовольнити позов про перерахунок пенсії позивачу відповідно до вимог статті 50 Закону України № 796 ХІІ.

Суд визнає неспроможними заперечення представника відповідача в частині неможливості застосування розміру мінімальної пенсії за віком, що визначений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Не визначається такого розміру і нормами спеціального Закону № 796 ХІІ. Тому, на думку суду, є підстави для застосування загальної норми ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому, положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем права на підвищення пенсії відповідно до закону. Суд також приймає до уваги, що за змістом ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується в тому числі для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат. Статтею 46 Конституції України гарантується, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Наведене дає суду підстави при вирішенні даного спору застосувати у розумінні ст.50 Закону № 796 ХІІ мінімальний розмір пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, величиною мінімальної пенсії за віком, від якої має бути фактично обраховано нижчу межу додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою по ІІ групі інвалідності (75 % мінімальної пенсії за віком), є встановлений законом прожитковий мінімум.

Таким чином, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу з 01.01.07 до 31.12.07 та з 22.05.08 до 05.11.11 додаткової щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду ІІ групи у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком є протиправною.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із зазначеного принципу покладення обовязку доказування, відповідач не довів правомірність його дій.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, суд розглядає справи лише щодо порушених субєктом владних повноважень прав, свобод чи інтересів фізичної особи.

Судом встановлено, що відповідачем порушувались права позивача на відповідний розмір пенсії до 05.11.10, тобто до дня винесення рішення. Встановити факт порушення прав, свобод та інтересів фізичної особи в майбутньому у судовому засіданні не можливо.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення відповідних вимог позивача до 05 листопада 2010 року, тобто до дня винесення рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 71, 138, 160-163, 167 КАС України, ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та ненарахуванні додаткової пенсії в розмірах передбачених ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію, як інваліду другої групи інвалідності, повязаною з Чорнобильською катастрофою, відповідно до положень ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.08.2010 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду другої групи, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.01.2007 до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до 05.11.2010 року.

В задоволенні інших вимог відмовити за безпідставністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя І.Зейкан