Справа № 2а-8037/10/2670
Суддя: Василенко Я.М
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8037/10/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова Н.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1М
У Х В А Л А

Іменем України

"08" лютого 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Шурко О.І., Кузьменка В.В.,

при секретарі Киричуку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2010 у справі за його позовом до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25.05.2010 позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом про визнання протиправним діяння Генеральної прокуратури України з неналежного реагування на заяву про прокурорське реагування від 26.03.2010 та нереагування на повторну заяву від 19.04.2010 та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2010 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши в засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.03.2010 позивач подав відповідачу заяву про прокурорське реагування, в якій просив вжити заходи, спрямовані на приведення у відповідність до Конституції України п. 4, 5 Постанови Пленуму № 8 та повторну заяву від 19.04.2010 заяву про прокурорське реагування.

Звернення до відповідача позивач обґрунтував порушенням права позивача бути захисником у кримінальних справах. Так, позивач зазначив, що за договором про надання юридичних послуг від 22.10.2009 за № 01/09-З, укладеного між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Леком», позивач по справі є безпосереднім виконавцем договору, тому це безпосередньо впливає на його права, свободи та інтереси. Клопотання про допуск позивача по справі ОСОБА_2 в якості захисника ОСОБА_3 суддею Броварського міськрайонного суду Київської області не задоволено. В обґрунтування відмови суддя послався на оскаржуване положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, що забезпечує право на захист у кримінальному процесі»від 14.10.2003 №8.

Дане звернення на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», не порушуючи строк п'яти днів, відправлено відповідачем за належністю до Верховному суду України, про що позивача повідомлено листом від 30.03.2010 №19-р.

19.04.2010 позивач повторно подав відповідачу заяву про прокурорське реагування, в якій просив те саме, що і в заяві від 26.03.2010.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обґрунтованість позовних вимог спростована наданими відповідачем доказами та запереченнями та не підтверджена нормами чинного законодавства.

Доводи апелянта полягають у тому, що відповідачем було порушено ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», оскільки, на думку позивача, безпідставно надіслано його заяву до Верховного Суду України, оскільки останній не спроможний здійснювати заходи прокурорського реагування.

Крім того, апелянт стверджує, що суд першої інстанції неправомірно визнав достовірними та належними доказами отримання ним повідомлення про направлення звернення позивача від 19.04.2010, яке позивач вважає таким, що залишилось без відповіді відповідача, для перевірки до прокуратури Київської області, про що повідомлено позивача листом від 30.04.10 № 09/1-40010-10, згідно до реєстру відправлених повідомлень (а. с. 76).

Колегія суддів вважає доводи апелянта безпідставними та погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 55 Закону України «Про судоустрій»(який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України (далі-Пленум) є колегіальним органом, повноваження якого визначаються Конституцією України та цим Законом. До складу Пленуму Верховного Суду України входять усі судді Верховного Суду України, голови вищих спеціалізованих судів, їх перші заступники, голова Касаційного суду України та голова Апеляційного суду України.

Відтак, враховуючи, що Пленум Верховного Суду України є окремим колегіальним органом, спростовано висновок позивача про те, що його первинна заява від 26.03.2010 протиправно направлена відповідачем до того ж органу, рішення якого оскаржується, адже у заяві позивача велась мова про скасування постанови Пленуму Верховного Суду України, а заява направлена для вирішення по суті до іншого органу - Верховного суду України.

Крім цього, дії Генеральної прокуратури України спрямовані на направлення звернення позивача від 26.03.2010 для розгляду та прийняття рішення до Верховного суду України кореспондуються з наступним.

Згідно статті 1 Регламенту Пленуму Верховного Суду України, який затверджено Постановою Пленуму Верховного Суду України 10.06.2002 № 7 скликає Пленум Голова Верховного Суду України. У разі відсутності Голови Верховного Суду України Пленум скликає перший заступник чи один із заступників Голови Верховного Суду України, старший за віком. Пленум має бути скликаний також за рішенням президії Верховного Суду України чи на вимогу однієї третини суддів Верховного Суду України за їх підписами.

Згідно частини 2 статті 55 Закону України «Про судоустрій»Пленум Верховного Суду України уповноважений визнати Постанову Пленуму такою, що втратила чинність.

Відтак, в разі необхідності саме Голова Верховного суду України або визначена кількість суддів уповноважені ініціювати питання про скликання Пленуму, який уповноважений визнати нечинною таку Постанову повністю або в частині.

Ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення, що було дотримано відповідачем і підтверджується листом Генеральної прокуратури (а. с. 15).

Згідно частини 1 статті 19 Закону України «Про прокуратуру»від 05.11.1991 предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є: відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами вимогам Конституції України та чинним законам. При цьому, згідно частини 2 статті 19 Закону України «Про прокуратуру»перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Постанова Пленуму Верховного Суду України не є нормативно-правовим актом, оскільки нормативно-правові акти це результат правотворчої діяльності компетентних органів, що виражає державну волю та містять загальнообовязкові правила поведінки. На момент звернення позивача із заявою про прокурорське реагування Верховний Суд України не був наділений функцією правотворчості ні Конституцією України, ні Законом України «Про судоустрій України»від 07.02.02, який визначав завдання і повноваження Верховного Суду України на момент звернення позивача.

Пленум Верховного Суду України не є правотворчим органом, відтак, не уповноважений змінювати або доповнювати норми права.

Крім цього, зі змісту пункту 6 частини 2 статті 55 Закону України «Про судоустрій»вбачається, що Пленум лише дає роз'яснення судам загальної юрисдикції з питань застосування законодавства, проте такі розяснення не є нормативним актом, обовязковим для застосування, адже судочинство здійснюється на підставі нормативних актів.

Щодо звернення позивача від 19.04.2010, яке він вважає таким, що залишилось без відповіді відповідача, з матеріалів справи вбачається наступне. У заяві позивача від 19.04.2010 велась мова в тому числі про порушення законодавства Броварським міськрайонним судом Київської області, який не допустив позивача до участі у кримінальній справі у якості захисника. Проте, відповідачем надано належні докази того, що вказане звернення направлено для перевірки до прокуратури Київської області, про що повідомлено позивача листом від 30.04.2010 № 09/1-40010-10 (а. с. 72).

Доводи апелянта щодо недостовірності реєстру відправлень кореспонденції як доказу такого направлення, отримання його адресатом та його змісту не приймаються колегією суддів до уваги, так як не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Рішення Генеральної прокуратури України по направленню звернення позивача до Прокуратури Київської області відповідає положенням чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт підтверджує отримання ним 02.04.2010 листа Генеральної прокуратури від 30.03.2010 № 19-р про надіслання поданого ним звернення за належністю для розгляду до Верховного Суду України (а. с. 88).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, позивачем у апеляційній скарзі не вказано обставин та не надано доказів, які б свідчили про правомірність позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено рішенням суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2010 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 14.02.2011.