Справа № 826/14588/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 жовтня 2015 року № 826/14588/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Громадської організації "Громадянський правозахист"
до Київської міської ради
про скасування рішення №746/746 від 25.12.2014 в частині

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська організація «Громадянський право захист» звернулось до суду з позовом до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування п. 14.3 рішення Київської міської ради від 25.12.2014 №746/746.

Позов обґрунтовано тим, що рішення від 25.12.2014 №746/746 в оскаржуваній частині прийнято поза межами наданих КМР повноважень та в порушення норм чинного законодавства України.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстави викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про столицю України - місто-герой Київ", "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про благоустрій населених пунктів", наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року N 244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за N 1330/20068, з метою вирішення питань впорядкування розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об'єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства на території м. Києва Київською міською радою прийнято рішення від 25.12.2014 №746/746 «Про особливості застосування Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 14. 3 п. 14 Порядку вирішено внести до рішення Київської міської ради від 4 вересня 2014 року N 62/62 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року N 56/5443 "Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою м. Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради" такі зміни: пункт 9 рішення викласти у такій редакції: "9. Визначити, що тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності здійснюють продаж товарів (надання послуг) з 6-ї години до 23-ї години (крім тимчасових споруд з функціональним призначенням продаж друкованих ЗМІ, продуктів харчування, квітів, непродовольчих груп товарів, заклади швидкого харчування, громадські вбиральні, шиномонтаж, туристичні інформаційні центри)."

Отже, оскаржуваним рішенням встановлено, що тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності здійснюють продаж товарів (надання послуг) з 6-ї години до 23-ї години.

У відповідності до положень пункту 10 частини другої ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» № 2807-IV від 06.09.2005 до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об'єктів благоустрою.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт має нормативно-правовий характер і є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає, крім іншого: підготовку аналізу регуляторного впливу; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю.

Громадяни, суб'єкти господарювання, їх об'єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб'єктів господарювання, мають право, зокрема: подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю (ст. 6 Закону).

Стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.

Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій (ст. 8 Закону № 1160-IV).

Згідно з визначенням термінів, зазначених у ст. 1 Закону № 1160-IV, аналіз регуляторного впливу, це документ, який містить обґрунтування необхідності державного регулювання шляхом прийняття регуляторного акта, аналіз впливу, який справлятиме регуляторний акт на ринкове середовище, забезпечення прав та інтересів суб'єктів господарювання, громадян та держави, а також обґрунтування відповідності проекту регуляторного акта принципам державної регуляторної політики.

Відповідно до положень статті 9 Закону № 1160-IV кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону № 1160-IV повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, 06.08.2014 на офіційному сайті КМДА за адресою https://kievcity.gov.ua/news/15639.html розміщено "Повідомлення про оприлюднення" в якому зазначено, що відповідно до статті 9 та статті 13 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та з метою одержання зауважень та пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомляє про оприлюднення проекту регуляторного акту - рішення Київської міської ради "Про особливості застосування Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві" з кінцевим терміном зауважень до 06.09.2014. У повідомленні зазначено головного розробника проекту та мету проекту рішення та вказано інтернет-адресу розміщення проекту рішення та порядок та місце надання зауважень та пропозицій.

В подальшому, 23.12.2014р. на офіційному сайті КМДА було оприлюднено для ознайомлення доопрацьовану на підставі пропозицій і зауважень редакцію проекту рішення Київської міської ради "Про особливості застосування Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в місті Києві".

Згідно із ст. 7 Закону № 1160-IV регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.

Якщо регуляторний орган готує або розглядає проект регуляторного акта, який не внесений до затвердженого цим регуляторним органом плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, цей орган повинен внести відповідні зміни до плану не пізніше десяти робочих днів з дня початку підготовки цього проекту або з дня внесення проекту на розгляд до цього регуляторного органу, але не пізніше дня оприлюднення цього проекту.

Рішенням Київради від 03.07.14 року N 18/18 (зі змінами від 04.09.14) "Про затвердження плану діяльності Київської міської ради з підготовки проектів регуляторних актів на II півріччя 2014 року та І півріччя 2015 року затверджено план діяльності Київської міської ради з підготовки проектів регуляторних актів на II півріччя 2014 року та І півріччя 2015 року згідно з додатком. Пунктом 41 додатку до вказаного рішення включено проект рішення "Про особливості застосування Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності".

Відповідно до положень ст. 36 Закону № 1160-IV регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

Враховуючи, що проект регуляторного акту та аналіз регуляторного впливу були оприлюднені, а відтак на думку суду відсутні підстави визначені ст. 36 Закону № 1160-IV для прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Статтею 6 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в м. Києві ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі п. 2 ч. 1 ст. 10 згадуваного Закону до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про столицю України - місто герой Київ» у зв'язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право: встановлювати порядок утримання та експлуатації об'єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

З огляду на викладене, відповідач при прийнятті п. 14.3 від 25.12.2014 №746/746 діяв в межах наданих повноважень відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ".

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем норм Закону України «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв», яким визначено, що сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити продаж пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів на час проведення масових заходів (ст. 15-2 згадуваного Закону), суд зазначає наступне.

По-перше, оскаржуваним пунктом рішення визначено часи продажу товарів (надання послуг) з 6-ї години до 23-ї години не лише для суб'єктів господарської діяльності які реалізують пиво (крім пива у пластиковій тарі), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові та тютюнові вироби.

По-друге Закон Україн «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв», відповідно до преамбули, визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Проте, оскаржуване рішення прийнято в порядку Законів України «Про благоустрій населених пунктів», "Про столицю України - місто-герой Київ", якими відповідача наділено повноваженнями встановлювати порядок утримання та експлуатації об'єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування.

Щодо доводів позивача, що оскаржуване рішення ставить у привілейоване становище підприємців, які здійснюють торгівлю в об'єктах капітальної забудови ат торгують окремими видами товарів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, зокрема, визнаються:

заборона або перешкоджання створенню нових підприємств чи здійснення підприємництва в інших організаційних формах у будь-якій сфері діяльності, а також встановлення обмежень на здійснення окремих видів діяльності, на виробництво, придбання чи реалізацію певних видів товарів;

пряме або опосередковане примушення суб'єктів господарювання до вступу в асоціації, концерни, міжгалузеві, реґіональні чи інші форми об'єднань або здійснення узгоджених дій концентрації суб'єктів господарювання в інших формах;

пряме або опосередковане примушення суб'єктів господарювання до пріоритетного укладення договорів, першочергової поставки товарів певному колу споживачів чи першочергового їх придбання у певних продавців;

будь-яка дія, спрямована на централізований розподіл товарів, а також розподіл ринків між суб'єктами господарювання за територіальним принципом, асортиментом товарів, обсягом їх реалізації чи закупівель або за колом споживачів чи продавців;

встановлення заборони на реалізацію певних товарів з одного реґіону країни в іншому або надання дозволу на реалізацію товарів з одного реґіону в іншому в певному обсязі чи за виконання певних умов;

надання окремим суб'єктам господарювання або групам суб'єктів господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить або може призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції;

дія, внаслідок якої окремим суб'єктам господарювання або групам суб'єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами;

дія, якою встановлюються не передбачені законами України заборони та обмеження самостійності підприємств, у тому числі щодо придбання чи реалізації товарів, ціноутворення, формування програм діяльності та розвитку, розпорядження прибутком.

Відповідно до ст. 18 Господарського кодексу України органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам забороняється приймати акти та вчиняти дії, які усувають конкуренцію або необґрунтовано сприяють окремим конкурентам у підприємницькій діяльності, чи запроваджують обмеження на ринку, не передбачене законодавством. Законом можуть бути встановлені винятки з цього правила з метою забезпечення національної безпеки, оборони чи інших загальносуспільних інтересів.

Згідно зі ст. 19 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Проте, позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що оскаржувані пункти рішення обмежують право підприємницької діяльності, зазначеним вище рішенням не встановлено обмежень на здійснення окремих видів їх діяльності, не примушено до вступу в асоціації, а отже враховуючи, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не порушено вимоги антиконкурентного законодавства, посилання позивачів на порушення відповідачем вимог Господарського кодексу України та Закону України "Про захист економічної конкуренції" є необґрунтованим.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не є учасником правовідносин, які врегульовано оскаржуваним рішенням. Позивачем надано заяви членів ГО «Громадянський правозахист» щодо усунення позивачем порушень законодавства, а саме обмеження оскаржуваним рішенням часу торгівлі в тимчасових спорудах. Проте, відповідно до статуту ГО «Громадянський правозахист» останній не наділений повноваженнями звернення до суду в інтересах членів організації. Докази доручення відповідно до ст. 58 Кодексу адміністративного судочинства України членами ГО «Громадянський право захист» вказаній організації звернення до суду для захисту їх інтересів позивачем не надано. Суд роз'яснює, що суб'єкти підприємницької діяльності, які є учасниками правовідносин, врегульованих оскаржуваним рішенням не позбавлені права звернення до суду з метою захисту власних прав та інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.

Проте, позивач жодним чином не довів порушення відповідачем його прав та інтересів оскаржуваним рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда