Справа № 809/4048/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Справа № 876/5892/15; 876/5893/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року та ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року по справі за позовом прокурора Тисменецького району в інтересах держави в особі відділу освіти Тисменицької районної державної адміністрації до Вільшанської сільської ради, реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, забовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

прокурор Тисменецького району в інтересах держави в особі відділу освіти Тисменицької районної державної адміністрації звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Вільшанської сільської ради, реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, третьої особи ОСОБА_1 в якому просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог(а.с.2-5 т.2) визнати протиправним та скасувати рішення 19 сесії 5-го демократичного скликання Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину», визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.11.2009 року серії САС № 895809 виданого ОСОБА_1 та скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Вільшаниця, вул.Осередок буд.97а від 26.11.2009 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення 19 сесії 5-го демократичного скликання Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину», скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Вільшаниця, вул.Осередок (вул.Леніна), буд.97а від 26.11.2009 року, зобовязано реєстраційну службу Тисменицього районного управління юстиції Івано-Франківської області внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Вільшаниця, вул.Осередок (вул.Леніна), буд.97а від 26.11.2009 року. У задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року про виправлення описки резолютивну частину постанови доповнено абзацом наступного змісту: «Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Вільшаниця, вул.Осередок, 97а площею 143,7 кв.м, видане 26.11.2009 року ОСОБА_1».

Не погодившись з такими рішеннями суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова та ухвала винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень, суд порушив правила вірогідності та достатності доказів, що проявляється в тому, що висновок суду щодо балансоутримувача приміщення старої котельні базується лише на поясненні сторін, які не дозволяють дійти правильного висновку про підтвердження факту перебування котельні на балансі відділу освіти, а відповідно це вказує на недостатність такого доказу. Так, одиничний непрямий доказ завжди є недостатнім, бо дозволяє зробити лише можливий, а не достовірний висновок про факт, що доказується. Крім того, такий доказ заставляє сумніватись у відповідності його дійсності.

Неправильними є висновок суду щодо балансоутримувача приміщення старої котельні.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 р. встановлено, що Вільшанська сільська рада вийшла за межі наданих їй повноважень, бо розпорядилась майном котельні, яка обслуговувала приміщення дитячого садка закладу освіти, що не перебувало на балансі сільської ради. Такий висновок суд зробив на підставі лише пояснень у судовому засіданні представника відділу освіти Тисменицької районної державної адміністрації, яка пояснила, що на момент винесення рішення сільської ради від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину», приміщення старої котельні не перебувало на балансі Вільшаницької сільської ради.

Проте судом не було досліджено, а позивачем не доведено і не надано суду жодного доказу, який би підтверджував, що це приміщення перебувало на балансі відділу освіти Тисменицьокої РДА. Представник відділу освіти обмежився лише інформацією про те, що земельна ділянка, на якій була розташована стара котельня, закріплена за відділом освіти Тисменицької РДА.

Таким чином прямих доказів того, що приміщення котельні перебувало на балансі відділу освіти Тисменицької РДА немає. Отже висновок суду в цій частині є безпідставним.

Натомість судом досліджено і в постанові зазначено що в 2002 році внаслідок пожежі було зруйновано частину приміщення сільської ради. Цей факт підтверджується і висновком ревізії. Тому документів про те, що на балансі сільради знаходилась котельня не збереглось. На відміну від цього у відділі освіти ніяких пожеж не було і у них відсутня інформація про те, що котельня знаходиться на їхньому балансі. Однак суд дослідивши ці обставини зробив неправильний висновок про балансоутримувача котельні. А це є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що нова котельня поставлена на баланс сільської ради, що підтверджується технічним паспортом будинку. Тому апелянт вважає, що і стара котельня перебувала на балансі сільської ради.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд не взяв до уваги той факт, що вона виконала свої зобовязання по будівництву нової котельні згідно рішення 16-ої сесії Вільшаницької сільської ради від 22.11.2009 р. За договором оренди земельної ділянки з Вільшаницькою середньою школою систематично сплачує орендні платежі в розмірі 1255, 00 грн. Крім того вона збудувала за свої кошти нову котельню ближче до будівлі дитячого садка, оскільки стара котельня була на такій відстані від садка, що її отеплювальні властивості втрачались у звязку з завеликою довжиною труб. Натомість свій магазин вона облаштувала таким чином, що він відповідає усім вимогам чинного законодавства, відокремила від дитячого садка, облаштувала окремий вхід.

Враховуючи це, невиконання взятих на себе зобовязань спостерігається саме з боку сільської ради, сільський голова якої визнав позов. Це пояснюється тим, що у такий спосіб голова намагається усунути її з числа своїх конкурентів.

Крім того апелянт зазначає, що вона виготовила технічний паспорт і свідоцтво про право власності на магазин, зареєструвала таке право власності на нього відповідно до всіх вимог чинного на той час законодавства. При цьому жодного порушення вимог будь-якого Закону з її боку не було. Тому вважає позбавлення її власності на майно, яке створене нею і за свої кошти, грубим порушенням прав власника майна.

При вирішенні справи Івано-Франківський окружний адміністративний суд допустив процесуальні порушення у вигляді виходу за межі позовних вимог без будь-яких клопотань позивача.

Також суд першої інстанції постановивши ухвалу від 23.04.2014р., якою виправлено описку і доповнено постанову, знову вийшовши за межі позовних вимог.

Однак опискою слід вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Тому таке доповнення не можна вважати опискою. Відповідно до закону виправлення описки не може вносити зміни чи доповнення в рішення суду і тим більше по незаявленій вимозі.

Таке питання згідно п.1 ч.1 ст.168 КАС України повинно вирішуватись шляхом прийняття додаткової постанови.

Крім того даними рішеннями суду її позбавлено права власності на майно і вважає, що за таких обставин її статус 3 особи по даній справі не відповідає вимогам законодавства.

Залучивши її у якості третьої особи в розгляд даного спору, суд позбавив її права, якими користується відповідач, незважаючи на те, що оскаржуваною постановою безпосередньо порушені її права, а позивач разом із Вільшаницькою сільською радою, яка одразу визнала позов, позбавили її права власності на створене нею майно,

На підставі викладеного просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду 15.04.2014р. та ухвалу цього ж суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням сесії Вільшаницької' сільської ради від 16.12.2007р. вирішено надати в оренду ОСОБА_1 приміщення котельні для розміщення магазину на території дитячого садочка за умови, якщо ОСОБА_1 зробить опалення дитячого садочка, та зобовязано сільського голову укласти договір оренди приміщення. Дане рішення в подальшому за наслідками розгляду протесту прокурора Тисменицького району було відмінене рішенням сесії Вільшаницької сільської ради від 07.06.2011р. При цьому 13.11.2009 року між Вільшаницькою сільською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди приміщення котельні строком дії до 01.01.2010 р.

12.01.2009 року Вільшаницька ЗОШ 1-3 ступенів уклала із ОСОБА_1 договір оренди землі для розміщення магазину за адресою с.Вільшаниця, вул.Осередок, 97.

Рішенням сесії Вільшаницької сільської ради від 24.01.2009р. вирішено дати дозвіл на проведення реконструкції приміщення котельні під продуктовий магазин. Дане рішення в подальшому за наслідками розгляду протесту прокурора Тисменицького району було відмінене рішенням сесії Вільшаницької сільської ради від 07.06.2011р.

Оскаржуваним у даній справі рішенням сесії Вільшаницької сільської ради від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину» вирішено дати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення права власності на приміщення магазину, що розміщене за адресою с.Вільшаниця, вул.Осередок, 97А, та просити Івано-Франківське ОБТІ виготовити технічну документацію та видати свідоцтво на право власності, а ОСОБА_1 закінчити будівництво нової котельні до 25 квітня 2010 року. На підставі даного рішення сесії сільським головою с.Вільшаниця 26.11.2009 року видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Вільшаниця, вул.Осередок, 97А площею 143,7 кв.м. А 26.11.2009 року Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації згідно із витягом про реєстрацію права власності №24579127 зареєструвало за ОСОБА_1 право власності на дане нерухоме майно.

Вирішуючи спір, суд виходив з положень ст.ст.14, 16 Закону України «Про дошкільну освіту», ст.16, п.30 ч.1 ст.26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та дійшов висновку, що, приймаючи оскаржуване рішення, Вільшаницька сільська рада вийшла за межі наданих їй повноважень та розпорядилась майном - приміщенням котельні, яка обслуговувала приміщення дитячого садка - закладу освіти, яке не перебувало на балансі ради, а тому не могло відноситися до комунального майна села. А тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення 19 сесії 5- го демократичного скликання Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано- Франківської області від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину» є обгрунтованою та підлягає задоволенню, а відтак і підлягає скасуванню свідоцтво про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Вільшаниця, вул.Осередок, 97А площею 143,7 кв.м, видане 26.11.2009 року ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного рішення сесії сільським головою с.Вільшаниця.

Однак колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Поза увагою суду залишено ту обставину, що згідно ч.1 та ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем оскаржується рішення 19 сесії 5-го демократичного скликання Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано- Франківської області від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину», а та свідоцтво про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Вільшаниця, вул.Осередок, 97А площею 143,7 кв.м, видане 26.11.2009 року ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного рішення сесії сільським головою с.Вільшаниця.

Оскільки рішення сільської ради є актом індивідуальної дії, воно реалізоване, бо видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, то відповідно після оформлення права власності на квартиру виник спір про право цивільне, а відтак, і захищати права і інтереси позивач повинен у спосіб визначений ст. 16 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Верховного суду України, які у відповідності до ст.. 244-2 КАС України є обовязковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції в цій частині позовних вимог слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі у цій частині закрити

Стосовно позовної вимоги скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за ОСОБА_1, то суд першої інстанції правильно врахував, що

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.26 вказаного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України N 1141 від 26.10.2011р. затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який визначає процедуру ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.4 даного Порядку ведення Державного реєстру прав передбачає, зокрема, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування записів Державного реєстру прав.

У випадках, передбачених законодавством, державний реєстратор вносить до записів Державного реєстру прав відомості про перенесення записів про нерухоме майно, про право власності та субєкта цього права, про інші речові права та субєкта цих прав, про обтяження прав на нерухоме майно та субєкта цих прав із розділів, які закриваються, або спеціального розділу Державного реєстру прав, інформаційних систем, у яких до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства здійснювалася державна реєстрація прав (далі - інформаційна система) (п.29 Порядку). Відповідно до п.41 цього Порядку державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

На момент проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 така реєстрація здійснювалась реєстраторами БТІ відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р. Відповідно до п.3.4 даного Тимчасового положення за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ приймав рішення про державну реєстрацію прав або відмову в ній.

Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ вносив записи до відповідного розділу Реєстру прав (п.3.10 Тимчасового положення). Після внесення запису до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ видавав витяг про державну реєстрацію прав, який був невід'ємною частиною правовстановлюючого документа (п.3.11 Тимчасового положення).

Оскільки рішення 19 сесії 5-го демократичного скликання Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину» та свідоцтво про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Вільшаниця, вул.Осередок, 97А площею 143,7 кв.м, видане 26.11.2009 року ОСОБА_1 на підставі зазначеного вище рішення сесії на даний час не скасовані, то відповідно і відсутні правові підстави для скасування реєстрації права власності на таке майно.

Тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції постановляючи ухвалу про виправлення описки грубо порушено положення КАС України, бо опискою вважається помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Відповідно до вимог закону виправлення описки не може вносити зміни чи доповнення в рішення суду.

Вирішення ще однієї позовної вимоги згідно п.1 ч.1 ст.168 КАС України повинно вирішуватись шляхом прийняття додаткової постанови. Тому таке доповнення у оскаржуваній ухвалі не можна вважати опискою.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції та ухвалу про виправлення описки слід скасувати, бо такі прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, провадження у справі в частині позовних вимог про скасування оскаржуваного рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на майно зарити, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3,4 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.. 203 ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року та ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі № 809/4048/13-а скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення 19 сесії 5 демократичного скликання Вільшаницької сільської ради від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину», та визнання недійсним свідоцтва на право власності від 26.11.2009 року серії САС № 895809 закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.М.Довгополов

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлений 18.09.2015 року