Справа № 815/5029/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ К/800/25580/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 р.

у справі № 815/5029/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бєлтранс»

до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бєлтранс» (далі - позивач, ТОВ «Бєлтранс») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач, ДПІ у Біляївському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 р. позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 13.12.2013 року № та № .

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі Новомосковська ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 р. скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Біляївському районі було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бєлтранс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам із контрагентами TOB «Ферко» та TOB «Вторметекспорт» за період з 01.10.2012 року по 31.07.2013 року та податку на прибуток підприємств по взаємовідносинам із вищезазначеними контрагентами за період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт №764/22-37260797 від 22.11.2013 р.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем: п.п.14.1.27. п.14.1 ст.14, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1. ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 426 355 грн.; п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 499 745 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом: прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.12.2013 р. № про збільшення грошового зобов'язання позивачу з податку на додану вартість на загальну суму 2249617,50 грн., у тому числі за основним платежем - 1499745 грн., штрафними санкціями - 749872,50 грн.; від 13.12.2013 р. № про збільшення грошового зобов'язання позивачу з податку на прибуток на суму 639532,50 грн., у тому числі за основним платежем - 426355 грн., штрафними санкціями - 213177,50 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.04.2012 року між TOB «Бєлтранс» (Клієнт) та TOB «Ферко» (Експедитор) було укладено договір транспортного експедирування від 01.04.2012 року № 0104/12, згідно з яким експедитор бере на себе зобов'язання за винагороду і за рахунок Клієнта здійснити транспортне експедирування і перевезення експортного, імпортного та транзитного вантажу автомобільним транспортом на території України, СНД та інших зарубіжних країн.

У TOB «Ферко» згідно поданого звіту 1-ДФ за ІV квартал 2012 року працювало 82 особи , крім того, TOB «Ферко» мало три зареєстровані у встановленому порядку філії, що свідчить про наявність усіх необхідних власних людських ресурсів для виконання послуг з експедирування вантажів за замовленням ТОВ «Бєлтранс».

01.07.2013 року між ТОВ «Вторметекспорт» (Виконавець) та TOB «Бєлтранс» (Замовник) укладено Договір про надання послуг № 07У ,згідно з яким виконавець зобов'язується за плату та за рахунок замовника організувати виконання транспортних послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу залізничним або автомобільним транспортом.

Виконання зазначених договорів підтверджено належним чином складеними первинними документами: актами надання послуг, податковими накладними, видатковими накладними, платіжними дорученнями тощо.

Крім того, на час здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Також суди обґрунтовано не прийняли до уваги висновки податкового органу щодо нікчемності правочинів, з урахуванням всіх обставин справи та вимог законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун