Справа № 320/5977/14-а
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2015 рокусправа № 320/5977/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа - Комунальне підприємство «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області» про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні місяці 2014 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому, з урахуванням уточнень просив визнати незаконним та скасувати рішення Мелітопольської міської ради № 14 від 10.01.2014 року «Про затвердження науково обґрунтованих нормативів питного водопостачання та питного водоспоживання населення міста Мелітополя та втрату чинності рішень виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 11.05.2006№95, від 10.08.2006 №161/1, від 24.04.2008 №95/2, від 17.02.2012 №36».

В обґрунтування позову посилається на те, що вказане рішення прийняте поза межами повноважень відповідача.

Постанов Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року у задоволені позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав на неї апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову якою задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилається на те, що судом першої інстанції були зроблені висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Мелітопольська міська рада Запорізької області та КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області» просять відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.01.2014 року Мелітопольською міською радою було прийнято рішення №14, у відповідності до якого затверджено науково обґрунтовані нормативи питного водопостачання та норми питомого водоспоживання населення міста Мелітополь та витрату чинності окремих рішень виконавчого комітету Мелітопольської міської ради.

В основу цього рішення покладено звіт про науково-дослідну роботу за договором №59 від 31.05.2012 року. Звіт виконано Київським університетом управління та підприємництва.

Рішенням 21 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VI скликання від 30.03.2012р №4/13 була затверджена міська програма «Розробка нормативів питного водопостачання на 2012рік» якою обумовлено необхідність визначення розрахункової кількості питної води, яка необхідна для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб однієї людини протягом доби у м. Мелітополі.

Управлінням комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області було укладено договір від 31.05.2012р №59 зі спеціалізованою організацією Київським університетом управління та підприємництва «Про науково - дослідну роботу».

20.05.2013 р. Київським університетом управління та підприємництва (спеціалізованою організацією) було затверджено звіт про науково - дослідницьку роботу розрахунку нормативів питного водоспоживання населення міста Мелітополь.

Рішення 47 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VI скликання від 10.01.2014 № 14 «Про затвердження науково обґрунтованих нормативів питного водопостачання та питного водоспоживання населення міста Мелітополя та втрату чинності рішень виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 11.05.2006№95, від 10.08.2006 №161/1, від 24.04.2008 №95/2, від 17.02.2012 №36» було опубліковано в офіційному друкованому виданні «Новий день» номер від 22.01.2014р та опубліковано на офіційному сайті міськрайонної газети «Новий день» 16.01.2014р.

Зі змісту відповіді Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 10.02.2015 року № 8/9-288-15 вбачається, що виконання розрахунків нормативів водопостачання може виконувати наукова організація, що спеціалізується у сфері водопостачання та водовідведення та має відповідної кваліфікації працівників.

Листом від 19.06.2014 року №53/04-44-8 ВК Мелітопольської міської ради позивача повідомлено, що у бюджеті м. Мелітополя на 2014 рік фінансування КП «Водоканал» заходів із забезпечення необхідних обсягів постачання населенню питної води у відповідності із затвердженими нормативами питного водопостачання населення - не передбачено.

З листа КП «Водоканал»від 01.07.2015 року № 781 вбачається, що договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення квартири житлового будинку з абонентом ОСОБА_1, який мешкає АДРЕСА_1 - не укладений (а.с.197).

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа: ОСОБА_3 Однак, нарахування КП «Водоканал» з 01.01.2013 року та по 01.01.2015 року - відсутні.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст. 140 Конституції України громадянам України гарантується право на місцеве самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл. селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Статтею 4 Закону встановлені основні принципи місцевого самоврядування, до яких, зокрема, відносяться: народовладдя: законність; гласність; підзвітність та відповідальність перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб: судовий захист прав місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1107 затверджений Порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання.

Згідно пункту 4 вказаного Порядку нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоров'я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Згідно пункту 2 Порядку, нормативи питного водопостачання використовуються для визначення обсягів постачання питної води у разі відсутності або тимчасової несправності засобів обліку споживання питної води.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», нормативи питного водопостачання - розрахункова кількість питної води, яка необхідна для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб однієї людини протягом доби у конкретному населеному пункті, на окремому об'єкті або транспортному засобі при нормальному функціонуванні систем питного водопостачання, при їх порушенні та при надзвичайних ситуаціях техногенного або природного характеру.

Згідно із ст. 22 вказаного Закону «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води мають право на забезпечення питною водою, якість якої відповідає державним стандартам, кількість і режим подачі якої визначаються на договірних засадах в обсязі, не меншому від нормативів питного водопостачання.

Відповідно до ст. 32 Закону, за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку. Тарифи на надання послуг з питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат і повинні повністю відшкодовувати експлуатаційні витрати та забезпечувати надійну роботу об'єктів централізованого питного водопостачання і водовід ведення.

Згідно із ст. 6 вищевказаного Закону «Про питну воду та питне водопостачання», державна політика у сфері питної води та питного водопостачання будується на принципах, зокрема, раціонального використання питної води; науково обґрунтованого нормування якості питної води, нормативів її споживання та формування тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Як зазначено судом першої інстанції, позивачем не доведено порушення міською радою під час прийняття оскаржуваного рішення зазначених принципів, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Отже, за своїм змістом нормативи, як і оскаржуване рішення міської ради, не містить порушень Закону.

Статтею 28 Закону «Про питну воду та питне водопостачання», встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань охорони здоров'я здійснює нормування показників якості питної води.

Відповідно до ст. 29 Закону технологічні нормативи використання питної води розробляються кожним підприємством питного водопостачання, погоджуються з місцевими органами виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та затверджуються органами місцевого самоврядування.

Таким чином, закон чітко визначає повноваження центральних органів виконавчої влади щодо погодження тих чи інших показників чи нормативів водопостачання.

Враховуючи вищевикладене, зокрема, те, що Законом чітко передбачено обов'язок міської ради погоджувати та затверджувати нормативи використання питної води, доводи позивача з приводу відсутності у відповідача повноважень на затвердження вказаних нормативів є необґрунтованими.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з вищевказаними нормами права особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція підтверджується і змістом окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішення № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України. Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Виходячи із положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Разом з тим, наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача.

Приймаючи оскаржене рішення Мелітопольська міська рада керувалася зазначеними вище положеннями Законів які передбачають, її повноваження щодо погодження та затвердження нормативів використання питної води.

За таких обставин оскаржене рішення прийняте відповідачем в межах повноважень визначених Законом, як вірно зазначено судом першої інстанції на спростування доводів позивача щодо протиправності прийнятого рішення.

Порушень вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» при прийнятті оскарженого рішення не встановлено.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин, тому судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, про наявність законних підстав для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський