Справа № 320/4011/15-а
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2015 рокусправа № 320/4011/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року позов задоволений.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області щодо відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, на підставі розрахунку ТУ ДСА в Запорізької області стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 26 грудня 2014р., довідки ТУ ДСА в Запорізької області від 29.12.2014р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка складала 19488грн., відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№2453-VI від 07.07.2010р.), з урахуванням змін, внесених у цю статтю Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, на підставі розрахунку ТУ ДСА в Запорізької області стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 26 грудня 2014р., відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№2453-VI від 07.07.2010р.), з урахуванням змін, внесених у цю статтю Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, яка складала 19488грн., відповідно до довідки ТУ ДСА в Запорізької області від 29.12.2014р. про суддівську винагороду, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 26 грудня 2014 року, та виплатити недоплачене щомісячне довічне грошове утримання.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилається на те, що суд не взяв до уваги відповідні нормативні акти які регулювали порядок призначення довічного грошового утримання на час звернення позивача до Управління з відповідною заявою.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому відповідно до частини 1 статті 41 КАС України, фіксування судового засідання не проводилось.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

За копією розрахунку Територіального Управління державної судової адміністрації в Запорізькій області, станом на 26.12.2014р. стаж роботи судді ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 28 років 01 місяць 03 дні, у тому числі період військової служби та 1/2 частина часу навчання (а.с. 16).

Цей період зарахований до стажу роботи судді відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у листопаді 2006 року, як вбачається з копії наказу Територіального управління державної судової адміністрації Запорізькій області, від 24.11.2006р. № 17-7204/06 «Про надання дозволу на отримання щомісячного грошового утримання» (а.с. 11-12).

Пунктом 11 Перехідних положень до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№2453-VI від 07.07.2010р.), передбачено, що: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом».

Судом першої інстанції вірно зазначено, що на день набрання чинності вказаним Законом діяв Закон України «Про статус суддів» (№2862-XII від 15.12.1992р.), на підставі якого позивачу виплачувалося як щомісячне грошове утримання відповідно до наказу Територіального управління державної судової адміністрації Запорізькій області, від 24.11.2006р. № 17-7204/06 «Про надання дозволу на отримання щомісячного грошового утримання», так і заробітна плата та доплата за вислугу років з урахуванням визначеного стажу роботи судді.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, період військової служби та 1/2 частина часу навчання зараховувалися Законом 2862-XII від 15.12.1992р. до стажу роботи позивача суддею, враховуючи, що цей стаж мав значення не тільки при призначенні йому щомісячного грошового утримання, але і для визначення стажу роботи суддею в цілому.

Відповідно до п.11 Перехідних положень до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№2453-VI від 07.07.2010р.), за позивачем зберігся визначений стаж роботи на посаді судді, який відповідно до розрахунку Територіального Управління державної судової адміністрації в Запорізькій області, станом на 26.12.2014р., складає 28 років 01 місяць 03 дні, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та повинен бути врахований відповідачем при призначенні та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно з ч.1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Суддя звільняється з посади органом, що його обрав, або призначив, у разі: подання суддею заяви про відставку, або про звільнення з посади за власним бажанням (п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України).

Згідно з ч.1 ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№2453-VI від 07.07.2010р.), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку ( ч.5 ст. 109 Закону).

Водночас у Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. №1-2/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюється на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Поряд з тим Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 03.06.2013 р. №1-2/2013 відзначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене ст.43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Відповідно до поновленої ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453- VІ: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, якій працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законом № 1166-VII від 27.03.2014р. частина третя статті 138 Закону №2453-VI від 07.07.2010р. була знову змінена і розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів зменшено до 70 відсотків.

Однією з конституційних гарантій незалежності судді є особливий порядок звільнення судді, що за Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013р. означає конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності (п.61 Рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року «Брумареску проти Румунії»).

Основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України висловлені у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п.109 Рішення від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»)

В період дії частини три статті 138 Закону № 2453 в редакції, що поновлена Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, позивач звернувся з заявою від 08 січня 2014 року до Верховної Ради України про звільнення з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у відставку відповідно до п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України та ст.. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№2453-VI від 07.07.2010р.), що підтверджується копією рішення Вищої Ради Юстиції України від 11 лютого 2014р. № 152/0/15-14 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку» (а.с. 19).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач реалізував своє конституційне право на звільнення у відставку при досягнутому рівні матеріального забезпечення під час дії ч.3 ст. 138 Закону № 2453 в редакції, що поновлена Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, яка передбачає призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди при досягнутому позивачем стажу роботи на посаді судді 28 років 01 місяць 03 дні.

Відповідно до довідки Територіального Управління Державної судової адміністрації в Запорізької області від 29.12.2014р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана ОСОБА_1, його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, склала 19488 грн., в тому числі оклад - 12180 грн., доплата за вислугу років (60%) - 7308грн.

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», що набрав чинності 03 серпня 2014 року, встановлене обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати. Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування нараховувався на суму 18270грн. (а.с. 15).

Рішення Конституційного суду України, що стосуються правових понять інституту судді у відставці, закріплюють поняття щомісячного довічного грошового утримання, принципів незалежності суддів, також конституційним судом вказано про неможливість відміни та звуження змісту та об'єму статусу суддів; про неможливість звуження досягнутого рівня незалежності суддів; про неможливість диспропорції у матеріальному забезпеченні судів та суддів різних рівнів; про неможливість суттєвої диспропорції у грошовому забезпеченні працюючих суддів та суддів у відставці; про неможливість відміни принципу, як перегляд щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни заробітної плати працюючим суддям, виходячи з її нового розміру.

Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що «щомісячне довічне грошове утримання судді» це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. Зазначено про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Виходячи з вищевказаних конституційних гарантій незалежності суддів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтонації, що при призначенні або перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу повинен враховуватися досягнутий ним рівень матеріального забезпечення судді, тобто суддівська винагорода в розмірі 19488грн., з якої сплачувалися єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди, тобто до 03 серпня 2014р.

В іншому випадку, при застосуванні ч.3 ст. 138 Закону №2453-VI від 07.07.2010р. в редакції Закону 1166-VII від 27.03.2014р., яким розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів зменшений до 70 відсотків, або застосування суддівської винагороди, обмеженої 15 розмірами мінімальної заробітної плати - 18270 грн., це знижує досягнутий позивачем рівень матеріального забезпечення судді в порушення конституційного принципу незалежності судді, суперечить ст.. 58 Конституції України щодо застосування закону у часі.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які привели до неправильного вирішення спору по суті не знайшли свого підтвердження, тому рішення суду першої підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись п. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський