Справа № 2а-2620/10/1070
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2012-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-2620/10/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"02" серпня 2012 р. м. Київ

колегія суддів судової палати по адміністративним справам Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Петрика І.Й.

за участю секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства агрофірма "Альта" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського приватного підприємство агрофірма "Альта" про стягненя адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з позовною заявою до суду, в якій просить, з урахуванням уточнених вимог, стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства агрофірми „Альта" адміністративно - господарські санкції та пені у сумі 28188,12 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року позов задоволено. Стягнуто з приватного підприємства агрофірми „Альта" до Державного бюджету України в особі Київського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів заборгованість в розмірі 28188,12 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою приватне підприємство агрофірма „Альта" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 міським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, на підставі направлення на право проведення планової перевірки від 20 листопада 2009 року проведено перевірку приватного підприємства агрофірма «Альта»щодо дотримання вимог ст. 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року, про що складено Акт від 20.11.2009 р. №159.

Вищезазначеною перевіркою встановлено порушення вимог ЗУ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" зокрема, відповідачем не виконано нормативу робочих місць для інвалідів.

За результатами перевірки нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів в розмірі 29082,16 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що право позивача на стягнення з відповідача адміністративно - господарських санкцій та пені у сумі 28188,12 грн. доведено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року №875-XII (далі Закон №875-XII), з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно ст. 18 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя).

Згідно зі статтею 19 Закону №875-XII порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту та сплати ними адміністративно-господарських санкцій, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина сьома).

ОСОБА_2 міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого ч.1 ст.19 Закону №875-XII, має право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, здійснювати перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подачі ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування, та сплати ними адміністративно-господарських санкцій (частина восьма).

Відповідно до з ч.1 ст.19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

При цьому, згідно зі ст. 20 Закону № 875-ХІІ, підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Частиною 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Отже судом першої інстанції правомірно встановлено, що кількість інвалідів штатних працівників відповідача, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875-XII становила 4 осіб (112 штатних працівника * 4%). Таким чином, сума штрафних санкцій та пеня нараховані вірно.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також під час апеляційного перегляду даної справи, відповідачем в порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надано жодних доказів, які б підтверджували, що ним було працевлаштоване за 2006 рік осіб, яким встановлено інвалідність, а також доказів того, що ним подавалась до Переяслав-Хмельницького районного центру зайнятості статистична звітність форми № 3-ПН із зазначенням вакантних посад для осіб, яким встановлено інвалідність.

Навпаки, матеріали справи свідчать, що відповідач за період, що перевірявся до центру зайнятості звітність не подавав та вакансії для працевлаштування інвалідів не замовляв.

Враховуючи вимоги Закону, підприємство може бути звільнено судом від відповідальності щодо сплати штрафних санкцій за невиконання 4% нормативу працевлаштування інвалідів, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню робочих місць для інвалідів та включило їх до колективного договору, провело атестацію робочих місць з відповідними державними установами, своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Згідно ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем за період, що перевірявся, не було вжито заходів зі створення робочих місць для інвалідів та не повідомлено щомісяця органи працевлаштування інвалідів про створення відповідних робочих місць, що унеможливило направлення цими органами до підприємства відповідача інвалідів для працевлаштування.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача щодо тих обставин, що він не зареєстрований у позивача, а тому позивачем неправомірно проведена перевірка та нараховані адміністративно-господарські санкції, так як згідно до Порядку реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, та до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, встановленими Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 СПП «Агрофірма «Альта»»повинно було зареєструватися в Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів та надіслати до відділення Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за Формою №10 - Ш до 1 березня 2007 року.

Отже, відповідач зобовязаний був зареєструватися у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

У відповідності до п.13 Порядку проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, керівники відділень Фонду на підставі актів перевірок вживають заходів до усунення виявлених порушень у встановленому законодавством порядку.

Що стосується посилань апелянта на пропуск строку звернення до суду встановленого ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, то колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що перевірка була проведена в листопада 2009 року, якою встановлені порушення за 2006 рік, а до суду позивач звернувся 13 січня 2010 року, тобто без пропуску строків на звернення до суду, а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що вказані строки позивачем не порушені.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини та дійшов до правильного висновку, що рішення позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 878 9371,08 грн. винесене в межах компетенції відповідно до норм законодавства.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта стосовно неправомірності дій під час проведення перевірки, так як неправомірність дій позивача при проведенні перевірки було предметом позову в іншій справі, по якій є рішення яке набрало законної сили.

Відповідно до частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та, відповідно, його вимоги такими, що підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в звязку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства агрофірма "Альта"залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі, тобто з 07 серпня 2012 року шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

ОСОБА_3