Справа № 826/5586/15
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5586/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2014 року №232/17-01.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 04.04.2014 року №32 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 контролюючим органом проведено невиїзну позапланову документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складно акт №164/17-01/НОМЕР_1 від 18.04.2014 року (надалі - акт перевірки).

У відповідності до змісту вказаного акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення ст. 36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого не задекларовано дохід, що підлягає декларуванню в річній податковій декларації (абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України), отриманий в ІІ кв. 2012 року як додаткове благо в сумі 1 755 041,34 грн., не визначено та не сплачено з нього податок на доходи фізичних осіб до бюджету в сумі 298 142,43 грн.

В якості підстав для даного висновку контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що при опрацюванні інформації з бази даних 1-ДФ встановлено, що ТОВ "Кей-Колект" в ІІ кв. 2012 року нараховано та виплачено на користь гр. ОСОБА_2 дохід за ознакою 126 (додаткове благо) в сумі 1 755 041,34 грн. Також, від ТОВ "Кей-Колект" отримано відповідь, згідно якої вказане Товариство, як кредитор, повідомило фізичну особу як платника податку на доходи фізичних осіб під підпис особисто про те, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, та попередило про необхідність самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб. При цьому, вказано, що податкова декларація про майновий стан і доходи за 2012 рік ОСОБА_2 до податкового органу подано з нульовими показниками.

На підставі вищевикладеного, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.05.2014 року №232/17-01, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 372 678,04 грн., з яких за основним платежем нараховано 298 142,43 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 74 535,61 грн.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс України, ПК України).

Так, згідно ст. 36 ПК України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Як було зазначено вище, підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував встановлений контролюючим органом факт нарахування та виплати на користь гр. ОСОБА_2 доходу за ознакою 126 (додаткове благо) в сумі 1 755 041,34 грн. у ІІ кв. 2012 року, на підтвердження чого відповідачем вказано, що ТОВ "Кей-Колект", як кредитор, повідомило ОСОБА_2, як платника податку на доходи фізичних осіб, під підпис особисто про те, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, та попередило про необхідність самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

У відповідності до матеріалів справи вбачається, що між гр. ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено договори про надання споживчого кредиту №0 від 21.09.2007 року та №0 від 01.11.2007 року, згідно яких Банк (Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк") зобов'язується надати Позичальнику (гр. ОСОБА_2.) кредитні кошти (кредит) у відповідному розмірі, а Позичальник зобов'язується прийняти належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

В подальшому, як вбачається з наявних у матеріалах справи копії листа ТОВ "Кей-Колект" за вих. №135-12845 від 25.03.2014 року та письмових пояснень ТОВ "Кей-Колект" за вих. №135-18260 від 10.07.2015 року, третя особа, як кредитор за кредитними договорами №0 від 21.09.2007 року та №0 від 01.11.2007 року, повідомила боржника за кредитними зобов'язаннями - ОСОБА_2 - про анулювання залишку заборгованості за вищевказаними кредитними договорами, на підтвердження чого останньою зроблена розписка про ознайомлення.

Так, у матеріалах справи містяться копії повідомлень про анулювання боргу (в порядку пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України) за вих. №006-3778 від 21.06. 2012 року та за вих. №006-3777 від 21.06.2012 року, згідно яких ТОВ "Кей-Колект" повідомило ОСОБА_2 про прийняття Товариством рішення про анулювання кредиторської заборгованості останньої, яка виникла на підставі договорів №0 від 01.11.2007 року та №0 від 21.09.2007 року у розмірі 790 276,18 грн. та 964 765,16 грн. відповідно, що у загальному розмірі складає 1 755 041,34 грн. На підтвердження обізнаності позивача з вказаними повідомленнями останні містять підпис ОСОБА_2 про отримання оригіналів останніх 21.06.2012 року, достовірність якого позивачем та його представником під час судового розгляду не заперечувалася.

Згідно пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З огляду на викладене вбачається, що у відповідності до положень пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, позивачем, враховуючи факт повідомлення останньої про прийняття ТОВ "Кей-Колект" рішення про анулювання кредиторської заборгованості ОСОБА_2, яка виникла на підставі договорів №0 від 01.11.2007 року та №0 від 21.09.2007 року, отримано дохід 1 755 041,34 грн., що підлягає декларуванню в річній податковій декларації, із визначенням розміру податку на доходи.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом стосовно фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, яка, у відповідності до інформації з Єдиного державного реєстру, не перебуває у стані припинення на момент розгляду справи, в той час як з вищезазначеними позовними вимогами до суду звернулася фізична особа ОСОБА_2

Так, приписами ч. 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України, позивачем є, зокрема, особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

З вказаних правових норм вбачається, що фізична особа може звернутися до адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень лише в тому випадку, якщо такі дії безпосередньо впливають на її права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Тобто, фізична особа наділена правом оскаржити до суду не будь-які дії суб'єкта владних повноважень, які на її думку, були вчинені з порушенням вимог закону, а лише ті, що мають безпосереднє відношення до особи, яка подала адміністративний позов.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 01.06.2010 року № 781/11/13-10 зазначає, що звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

При цьому, КАС України не містить положень, які б давали позивачу право звертатися до суду із вимогою щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити в інтересах позивача певні дії, спрямовані на захист прав, порушення яких на момент постановлення судового рішення не відбулося.

Враховуючи, що перевірка, за результатами якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, проводилася щодо фізичної особи-підприємця, а також беручи до уваги, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відносно фізичної особи-підприємця, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуваним рішенням права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_2, як фізичної особи, не порушено.

При цьому, слід звернути увагу, що безпосередньо сам факт порушення положення пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України ОСОБА_2, як фізичною особою, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду даної справи.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя В.В.Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.