Справа № 804/2791/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ К/800/45238/14 Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2014

у справі № 804/2791/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промислового підприємства «ЗІП»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Промислове підприємство «ЗІП» звернулось до суду з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів № від 08.02.2014.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2014 у задоволенні позовних вимог відмовлено, з мотивів правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2014 постанову суду першої інстанції скасовано; прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог; визнано протиправним та скасовано спірне податкове повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а також із з'ясуванням всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання ТОВ Промислове підприємство «ЗІП» вимог податкового законодавства України при нарахуванні та сплаті податків при взаємовідносинах з ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» за період з 01.01 по 31.12.2012, складено акт № 42/23.1-21875464 від 29.01.2014, в якому зафіксовані порушення: пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, з урахуванням положень норм п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, внаслідок чого безпідставно занижено податок на прибуток на загальну суму 1 149 785 грн., в тому числі: І квартал 2012 року - 74 970 грн.; ІІ квартал 2012 року - 486 815 грн., ІІІ квартал 2012 року - 385 140 грн., ІV квартал 2012 року - 202 860 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 08.02.2014 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 437 231,25 грн., в т.ч.: 1 149 785 грн. основного платежу та 287 446,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Матеріалами справи встановлено, що між ТОВ Промислове підприємство «ЗІП» (страхувальник) та ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» (страховик) протягом 2012 року було укладено договори добровільного страхування, а саме: 24 договори добровільного страхування фінансових ризиків та 2 договори добровільного страхування майна № ІМ02/04/12/ИМ/ЗІП та № ІМ02/04/12//1/ИМ/ЗІП від 02.04.2012.

Згідно умов договорів добровільного страхування фінансових ризиків, страхувальник (ТОВ ПП «ЗІП») сплачує страховику (ПрАТ «СК «Дніпроінмед») страхові платежі, а страховик, у разі настання страхового випадку, здійснює страхову виплату в межах страхової суми і на умовах, передбачених договором.

Предметом договорів страхування фінансових ризиків є майнові інтереси страхувальника, пов'язані зі збитками страхувальника внаслідок невиконання (неналежного виконання) контрагентом страхувальника (покупцем) зобов'язань по договорам поставки № 5085/60905 від 05.09.2006, № 2978/50/10 від 01.06.2010 та № 5473/130112 від 18.01.2012 в частині порушення обов'язків по оплаті поставленого згідно умов договорів поставки товару внаслідок таких випадків: банкрутство контрагента-страхувальника, яке підтверджено рішенням суду; банкрутство банку, який обслуговує страхувальника; несплата відповідної поставки товару.

Відповідно до вказаних договорів страхування страхова компанія зобов'язалась за обумовлену плату (страховий платіж) при настанні передбаченої договором страхової події відшкодувати позивачу завдані внаслідок цієї події збитки (виплатити страхове відшкодування) в межах передбаченої договором страхової суми.

Також, встановлений строк сплати відповідного страхового платежу, а саме:

- по договору № 04/01/12/ЗІП-Ф-1 від 04.01.2012 строк сплати страхового платежу до 27.01.2012, термін дії договору до 31.01.2012,

- по договору № 04/01/12/ЗІП-Ф від 04.01.2012 строк сплати страхового платежу до 27.01.2012, термін дії договору до 31.01.2012,

- по договору № 01/02/12/ЗІП-Ф від 01.02.2012 строк сплати платежу до 27.02.2012, термін дії договору - до 29.02.2012,

- по договору № 01/02/12/ЗІП-Ф-1 від 01.02.2012 строк сплати платежу до 27.02.2012, термін дії договору - до 29.02.2012,

- по договору № 01/03/12/ЗІП-Ф-1 від 01.03.2012 строк сплати платежу до 30.03.2012, термін дії договору - до 31.03.2012,

- по договору № 01/03/12/ЗІП-Ф від 01.03.2012 строк сплати платежу до 30.03.2012, термін дії договору - до 31.03.2012,

- по договору № 01/04/12/ЗІП-Ф від 01.04.2012 строк сплати платежу до 30.04.2012, термін дії договору - до 30.04.2012,

- по договору № 01/04/12/ЗІП-Ф-1 від 01.04.2012 строк сплати платежу до 30.04.2012, термін дії договору - до 30.04.2012,

- по договору № 03/09/12/ЗІП-Ф від 03.09.2012 строк сплати платежу до 10.09.2012, термін дії договору - до 30.09.2012,

- по договору № 03/05/12/ЗІП-Ф-1 від 03.05.2012 строк сплати платежу до 30.05.2012, термін дії договору - до 31.05.2012,

- по договору № 03/05/12/ЗІП-Ф від 03.05.2012 строк сплати платежу до 30.05.2012, термін дії договору - до 31.05.2012,

- по договору № 01/06/12/ЗІП-Ф від 01.06.2012 строк сплати платежу до 30.06.2012, термін дії договору - до 30.06.2012,

- по договору № 01/06/12/ЗІП-Ф-1 від 01.06.2012 строк сплати платежу до 30.06.2012, термін дії договору - до 30.06.2012,

- по договору № 02/07/12/ЗІП-Ф від 02.07.2012 строк сплати платежу до 30.07.2012, термін дії договору - до 31.07.2012,

- по договору № 02/07/12/ЗІП-Ф-1 від 02.07.2012 строк сплати платежу до 30.07.2012, термін дії договору - до 31.07.2012,

- по договору № 01/08/12/ЗІП-Ф від 01.08.2012 строк сплати платежу до 10.08.2012, термін дії договору - до 31.08.2012,

- по договору № 01/08/12/ЗІП-Ф-1 від 01.08.2012 строк сплати платежу до 10.08.2012, термін дії договору - до 31.08.2012,

- по договору № 03/09/12/ЗІП-Ф-1 від 03.09.2012 строк сплати платежу до 10.09.2012, термін дії договору - до 30.09.2012,

- по договору № 01/10/12/ЗІП-Ф від 01.10.2012 строк сплати платежу до 05.10.2012, термін дії договору - до 31.10.2012,

- по договору № 01/10/12/ЗІП-Ф-1 від 01.10.2012 строк сплати платежу до 05.10.2012, термін дії договору - до 31.10.2012,

- по договору № 01/11/12/ЗІП-Ф-1 від 01.11.2012 строк сплати платежу до 10.11.2012, термін дії договору - до 30.11.2012,

- по договору № 01/11/12/ЗІП-Ф від 01.11.2012 строк сплати платежу до 10.11.2012, термін дії договору - до 30.11.2012,

- по договору № 03/12/12/ЗІП-Ф-1 від 03.12.2012 строк сплати платежу до 10.12.2012, термін дії договору - до 31.12.2012,

- по договору № 03/12/12/ЗІП-Ф від 03.12.2012 строк сплати платежу до 10.12.2012, термін дії договору - до 31.12.2012.

Предметом договорів страхування майна № ІМ02/04/12/ИМ/ЗІП та № ІМ02/04/12//1/ИМ/ЗІП від 02.04.2012 є також майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, що передбачене у додатках до договорів.

На виконання укладених договорів страхування сторонами були складені акти виконаних робіт, а оплата здійснена згідно виписок по рахунку № 260001678.

За наслідками вказаних господарських операцій позивачем до складу валових витрат віднесено суму у розмірі 5 457 167,73 грн.

Актом перевірки встановлено, що ПрАТ «СК «Дніпроінмед» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Діяльність ПрАТ «СК «Дніпроінмед» не відповідає меті та напрямкам діяльності Страхової компанії, яка нібито створена з ціллю сприяння створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів юридичних та фізичних осіб. Перевіркою не підтверджено наявність надання послуг страхування у періоді перевірки, що свідчить про те, що правочин між ПрАТ «СК «Дніпроінмед» та страхувальниками не мали мети настання реальних наслідків. Отже, на думку СДПІ, зазначені правочини, в тому числі й укладені з ТОВ ПП «ЗІП» відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215, ч. 5 ст. 203 ЦК України є нікчемними і в силу ст. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. При цьому, СДПІ на підтвердження обґрунтованості своїх висновків послалася на акт перевірки ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 09.08.2013 № 489/222/21870998, складеного за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «СК «Дніпроінмед» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.03.2013, з огляду на який зробила висновок, що підприємством в порушення ст. 31 Закону України «Про страхування», сформовано «технічні» страхові резерви, що не дають змогу реально забезпечувати існуючі страхові ризики.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача формально складених первинних документів не підтверджує реальність здійснення ТОВ ПП «ЗІП» господарських операцій з ПрАТ «СК «Дніпроінмед» щодо отримання страхових послуг згідно укладених договорів добровільного страхування; згідно актів виконаних робіт є незрозумілим, які послуги по страхуванню виконані ПрАТ «СК «Дніпроінмед» на користь ТОВ ПП «ЗІП», якщо термін дії договорів не сплинув.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що закон не ставить в залежність право платника податку на віднесення до валових витрат суми витрат зі страхування ризиків ні від настання страхового випадку, ні від отримання страхового відшкодування, а тому контролюючим органом безпідставно виключено із сум валових витрат, задекларованих позивачем, витрати із страхування фінансових ризиків за договорами страхування, за якими позивач в установлені цим договором строки не звернувся до страховиків за виплатою страхового відшкодування, у зв'язку з настанням страхового випадку.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком апеляційного адміністративного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

До складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона) (пп. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України).

Відповідно до пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: будь-які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку; будь-які витрати із страхування ризиків, пов'язаних із виробництвом національних фільмів (у розмірі не більше 10 відсотків вартості виробництва національного фільму); екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим особам; майна платника податку; об'єкта фінансового лізингу, а також оперативного лізингу, концесії державного чи комунального майна за умови, якщо це передбачено договором; фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Отже, наведені вище норми дозволяють платнику податків відносити витрати, пов'язані із страхуванням фінансових ризиків та майна, до витрат, які впливають на визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, за умови їх підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Аналізуючи наведені норми права, можна дійти висновку, що страхування, як спосіб захисту осіб від настання певних подій, обумовлених договором страхування не включає такої ознаки як обов'язкове та неминуче настання відповідної події. Страховий випадок може статися, а може і не статися, але сутність страхування полягає у тому, що застрахована особа за плату страховику отримує захист від наслідків можливого настання відповідної події. Надання страхових послуг має у своїй суті не лише виплату страхового відшкодування, а й надання застрахованій особі захисту.

В судовому порядку встановлено укладення договорів добровільного страхування з метою надання позивачу страхових послуг та фактичну сплату останнім страхового платежу, обумовленого договорами.

Крім того, як визначено договорами страхування, вони набирають чинності з моменту їх підписання. Тобто, саме з цього моменту та протягом строку дії договору страхування, застрахований інтерес страхувальника є захищеним, а страхова послуга - наданою.

Акти виконаних робіт, які укладені до кожного договору страхування, не суперечать вказаному.

Оскільки, матеріалами справи встановлено, що витрати по вищевказаних договорах страхування належним чином та повною мірою підтверджені первинними документами, тому донарахування грошового зобов'язання спірним податковим повідомленням-рішенням є протиправним.

Враховуючи наведене, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний