Справа № 2-а-6794/10/2370
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2011-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-6794/10/2370 Головуючий у 1-й інстанції: Чала А.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"11" жовтня 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Беспалова О.О.

суддів Парінова А.Б., Губської О.А.,

при секретарі Кропивному Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2011 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Чорнобаївському районі Черкаської області про скасування повідомлення-розрахунку та вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом області про скасування повідомлення-розрахунку та вимоги про сплату боргу.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2011 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою позовну заяву задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обовязкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови дійшов висновку про те, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів частково не погоджується, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до суду та зазначив, що відповідачем було прийнято повідомлення-розрахунок та вимогу про сплату боргу, згідно яких позивач повинна здійснити доплату до мінімального страхового внеску в сумі 488 грн. 84 коп. З даним рішенням позивач не згоден в звязку з тим, що порядок сплати страхових внесків фізичними особами-підприємцями, які сплачують єдиний податок, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»не передбачений, проте питання сплати фізичними особами-підприємцями, які сплачують єдиний податок, врегульовано Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва".

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, є ЗУ "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Згідно п. 3 ст. 11 Закону № 1058-IV, загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 5 ст. 14 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальниками, відповідно до цього Закону, є застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач як фізична особа підприємець, зареєстрований Чорнобаївською районною державною адміністрацією Черкаської області 19.08.2005 року, а тому є платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058-IV страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Абзацом 9 ч. 2 ст. 19 зазначеного Закону встановлено, що страхові внески до солідарної системи нараховуються для осіб, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - на суми доходу (прибутку), отриманого від відповідної діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Пунктом 6 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для сплати страхових внесків фізичними особами підприємцями, які сплачують єдиний податок, є квартал. Згідно частини 12 статті 20 вищезазначеного Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Відповідно до підпункту 4 пункту 8 розділу XV Закону № 1058-IV фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що, для підрахунку суми додаткового внеску береться різниця між сумою мінімального страхового внеску 33,2 % від розміру мінімальної заробітної плати в поточному місяці та сумою внеску в складі єдиного податку 42 % від його розміру. Дана різниця становить суму необхідної доплати до мінімального страхового внеску до Пенсійного фонду. Розмір мінімальної заробітної плати з липня по вересень 2010 року згідно ст. 53 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" складає 888 грн., мінімальний страховий внесок становить 294 грн. 82 коп. (888 грн.(мін. зарплата) х 33,2%) на місяць.

Колегія суддів зауважує, що згідно повідомлення-розрахунку № 319 від 29 жовтня 2010 року Пенсійного фонду України в Чорнобаївському районі Черкаської області позивачу за липень серпень 2010 року нараховано до сплати 589 грн. 64 коп. страхових внесків (так як підприємницька діяльність здійснювалась по серпень 2010 року, подана заява на закриття до державного реєстратора).

Як зазначалось вище, Закон № 1058-IV є спеціальним, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, а тому застосуванню в даному випадку підлягають норми саме цього закону, а не Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва".

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що постанова суду першої інстанції в частині скасування повідомлення розрахунку від 29.10.2010р. № 319 підлягає скасуванню з закриттям провадження в цій частині.

Оскільки, згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України (чинного на момент спірних правовідносин) компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАСУ необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Таким чином акти перевірок та розрахунки - додатки до них, дії службових осіб, які вчинені у процесі чи за результатами перевірок, тощо, не мають обовязкового характеру, а отже не є тими рішеннями субєкта владних повноважень, на спір з оскарження яких поширюється компетенція адміністративних судів, передбачена ч. 1 ст. 17 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що повідомлення - розрахунки є способом інформування боржника про дії та сплату заборгованості. Безпосередньо саме повідомлення не впливає на права та обов"язки боржника, а тому не є актом індивідуальної дії в розумінні п. 1 ст. 17 КАС України.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо таку справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обгрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2011 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог стосовно скасування повідомлення - розрахунку від 29.10.2010р. № 319 слід скасувати, прийняти в цій частині нову постанову, якою провадження закрити так як судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Керуючись ст.ст. 160, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2011 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Чорнобаївському районі Черкаської області про скасування повідомлення-розрахунку та вимоги про сплату боргу задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду в частині позовних вимог щодо скасування повідомлення розрахунку від 29 жовтня 2010 р. № 319 - скасувати.

В цій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Суддя О.А.Губська

(Повний текст ухвали буде складено 17.10.2011р.)