Справа № 1570/1793/12
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/58237/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012

у справі № 1570/1793/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кубагро"

до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби

про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2012 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2012 скасовано. Прийнято нову постанову. Позов задоволено. Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Біляївському районі Одеської області ДПС від 23.12.2011 №.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем була проведена позапланова виїзна документальна перевірка з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства з податку на прибуток при відображенні в обліку взаємовідносин з ТОВ «Транс Гарант Сервіс» за період з 01.10.2010 по 31.12.2010, за результатами якої складено акт № 2233/23/37136296 від 14.12.2011.

За висновками акта перевірки позивачем порушено вимоги п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 453844 грн., внаслідок віднесення до складу валових витрат витрат на оплату послуг ТОВ «Транс Гарант Сервіс» за агентським договором від 09.08.2010 №9/08, виконання якого не підтверджено.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.12.2011 №, яким позивачу збільшено грошове зобов?язання з податку на прибуток в сумі 453844 грн. за основним платежем та 113461 грн. за штрафними санкціями.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, визначальною підставою віднесення тих чи інших витрат підприємства до складу валових витрат є їх безпосереднє використання у господарській діяльності підприємства.

У пункті 1.32 статті 1 названого Закону визначено, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Для цілей оподаткування платники податків ведуть облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством або сплати грошових коштів.

За відсутності доказів, що отримані агентські послуги були використані позивачем в його господарській діяльності, оскільки ні з акту прийому-передачі, ані з інших матеріалів справи не вбачається, в якому обсязі були виконані зазначені послуги, у чому вони полягали, так само як і не встановлено наявності економічної доцільності витрат на спірні послуги, а саме, доказів направлення таких витрат на максимізацію доходів чи мінімізацію витрат, тобто на отримання прибутку в цілому, що відповідає сутності господарської діяльності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність дій відповідача щодо визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток.

Позивачем не надано доказів на підтвердження доводів, що укладення агентського договору з ТОВ «Транс Гарант Сервіс» від 09.08.2010 №9/08 обумовлено необхідністю забезпечення виконання договору комісії укладеного між позивачем та ПАТ «Концерн Галнафтогаз» №1 від 20.10.2010, а також що ТОВ «Транс Гарант Сервіс» надані послуги, які використані позивачем для виконання своїх зобов?язань як комісіонера.

За встановлених обставин, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутність у позивача належних первинних документів, а також доказів, підтверджуючих факт здійснення господарської операції щодо надання агентських послуг дає підстави для висновку про правомірність прийнятого податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.226 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012 скасувати.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2012 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун