Справа № 1513/3211/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/800/6823/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.
Леонтович К.Г.,
Чумаченко Т.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 22 січня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Кілійської районної державної адміністрації Одеської області про визнання дій протиправними,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Кілійської районної державної адміністрації Одеської області про зобов'язання відповідача перерахувати соціальну допомогу дитині-інваліду з дитинства безстроково 1А групи з часу змін в законодавстві та стягнення не нарахованої соціальної допомоги в сумі 3016 грн.. та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 22 січня 2013 року, залишеною без змін Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки в обов'язок відповідача не входить інформувати особисто позивача про зміни діючого законодавства та необхідність вчинення певних дій, вимоги щодо визнання бездіяльності відповідача стосовно неповідомлення ОСОБА_4 про відповідні зміни в законодавстві є безпідставними. Крім того, судами зазначено, що оскільки не доведена протиправність дій відповідача та заподіяння цими діями шкоди законним інтересам позивача, є правові підстави для відмови в задоволення позовних вимог в частині стягнення відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом з дитинства перша А групи.

Рішенням Кілійського районного суду від 22 жовтня 2010 року визнано недієздатною ОСОБА_5, а ОСОБА_4 призначено її опікуном.

Позивач звернувся до управління 09 листопада 2010 року з заявою на призначення своїй недієздатній доньці державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам,

З 01 грудня 2010 року дочка отримує державну соціальну допомогу, знаходячись на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Кілійської райдержадміністрації як інвалід дитинства першої групи та отримувала державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям - інвалідам», в тому числі надбавку за догляд в розмірі 50% прожиткового мінімум.

Довідкою до Акту огляду МСЕК психіатричної спеціалізованої експертно комісії від 10 вересня 2012 року, ОСОБА_5 встановлена перша А група інвалідності безстроково.

З 10 вересня 2012 року ОСОБА_5 призначена та виплачується допомога по догляду в розмірі 75 % прожиткового мінімуму.

20 вересня 2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення державної допомоги по догляду, відповідно до змін діючого законодавства, яка вже була призначена.

Закон України «Про державну соціальну допомогу інвалідам дитинства та дітям-інвалідам» є спеціальним законом, що регулює правовідносини, пов'язані з призначенням та виплатою державної допомоги на неповнолітніх дітей.

Згідно статті 3 вказаного Закону (станом на 01.12.2010 року) встановлювалась надбавка на догляд за ними в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо надання держаної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та інвалідам», прийнятим 15.03.2011 року № 3133-V1 передбачено збільшення з 01.01.2012 року розміру надбавки на догляд за інвалідом з дитинства 1 групи підгрупи А на 25%.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що у разі зміни групи інвалідності державна соціальна допомога у новому розмірі виплачується інваліду з дитинства з дня зміни групи інвалідності, якщо така зміна приводить до збільшення розміру, але з місяця, наступного за тим, в якому встановлена нова група інвалідності, при зменшенні розміру допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону органи медико-соціальної експертизи та заклади охорони здоров'я у 3-денний строк зобов'язані надіслати копії акта огляду інваліда з дитинства або медичного висновку про визнання дитиною-інвалідом до місцевої державної адміністрації за місцем проживання інваліда з дитинства або батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника дитини-інваліда.

Частиною 2 ст. 7 Закону передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження документів, зазначених у частині першій цієї статті, місцева державна адміністрація зобов'язана у письмовій формі повідомити інваліда з дитинства, а також батьків, усиновителів, опікуна або піклувальника, дитини-інваліда про право на державну соціальну допомогу, умови, розмір і порядок її надання.

Матеріали справи містять довідку від 20 листопада 2012 року, яка видана відповідачем, відповідно до якої ОСОБА_5 знаходиться на обліку в Килийському УПСЗН і отримує з грудня 2010 року держану соціальну допомогу інваліда дитинства 1 групи.

Також, згідно висновку МСЕК від 10 вересня 2012 року ОСОБА_5 встановлено групу інвалідності перша А.

Таким чином, внаслідок зміни інвалідності (з першої групи на першу А) державна соціальна допомога ОСОБА_5 у новому розмірі виплачувалась інваліду з дитинства з дня зміни групи інвалідності, тобто з 10 вересня 2012 року у більшому розмірі, що передбачено Законом України - з дати встановлення підгрупи А.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано дійшли висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачу соціальної допомоги відповідачем приписи статті 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» не порушені, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Кілійського районного суду Одеської області від 22 січня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України, у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)