Справа № 804/19930/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 рокусправа № 804/19930/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Чепурнова Д.В., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі № 804/19930/14 за позовом фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) 03 грудня 2014 року звернувся до суду з позовом до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, згідно з яким просить:

- визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення рішення від 08 жовтня 2014 року № та №;

- визнати протиправними дії відповідача щодо коригування показників податкової звітності з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за грудень 2013 року, лютий 2014 року в АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» на підставі акта №16/17-03-11/НОМЕР_1 від 15 серпня 2014 року;

- зобов'язати відповідача відновити в АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» показники податкової звітності з податку на додану вартість, визначені у податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2013 року, лютий 2014 року по взаємовідносинам ФОП ОСОБА_1 з контрагентами визначеними в акті №16/17-03-11/НОМЕР_1 від 15 серпня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, викладені у акті №16/17-03-11/НОМЕР_1 від 15 серпня 2014 року (далі-акт перевірки) на підставі якого їх було прийнято є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що дії податкового органу щодо коригування показників податкового кредиту та зобов'язань в АІС «Податковий блок», АІС «Система обробки податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів» є протиправними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та дій щодо коригування показників податкової звітності.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючи осіб, які зроблено в акті перевірки про не підтвердженість реальності здійснення господарських відносин позивача з контрагентами-постачальниками та контрагентами - покупцями, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій по ланцюгу придбання у ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» товару та його подальшої реалізації контрагентам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який заперечував, щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» в грудні 2013 року, лютому 2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем було складено акт №16/17-03-11/НОМЕР_1 від 15 серпня 2014 року в якому зроблено висновок про те, що позивачем:

1) не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та не можливість реального здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій:

по ланцюгу придбання, а саме: ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» на суму ПДВ:

грудень 2013 року - 928768,67 грн.;

лютий 2014 року - 110704,03 грн.;

по ланцюгу реалізації, а саме:

грудень 2013 року: ДПП «Кривбаспромводопостачання» на суму ПДВ 80019,33 грн.; ПАТ «Криворіжідустрбуд» на суму ПДВ 80019,33 грн.; ПАТ «Північтранс» на суму ПДВ 106,17 грн.; Підприємство Широківського Виправного Центру (№ 75) на суму ПДВ 8170,56 грн.; ТОВ «Холдінг Компанія «ІНТЕРМЕТ» на суму ПДВ 1140,00 грн.; ПВФ «Агроцентр» на суму ПДВ 3169,83 грн.; С(Ф)Г «Росава» на суму ПДВ 8152,54 грн.; ПП «Сігма» на суму ПДВ 29945,07 грн.; СФГ «Добробут» на суму ПДВ 32045,93 грн.; ПП «Сармат» на суму ПДВ 85017,00 грн.; Приватна Агрофірма «Таврія-Союз» на суму ПДВ 95597,70 грн.; ТОВ «Днепрспецремонт» на суму ПДВ 165015,86 грн.; ПрАТ «ПІІ «ІНТЕРВИБУХПРОМ» на суму ПДВ 19583,85 грн.; ТОВ «Родючість» на суму ПДВ 44000,00 грн.; ФГ «Восход» на суму ПДВ 17227,50 грн.; С(Ф)Г «Браво» на суму ПДВ 7408,92 грн.; ТОВ «НЛС-ПЕТРОЛЕУМ» на суму ПДВ 9787,50 грн.; С(Ф)Г «Славія» на суму ПДВ 3847,76 грн.; ФГ «АСТАРТА» на суму ПДВ 10798,67 грн.; ПП Агропромислова Компанія «Пріма» на суму ПДВ 7675,91 грн.; ПП «Ажірбуд» на суму ПДВ 2500,00 грн.; ТОВ «ВКФ Трансдизельсервіс» на суму ПДВ, 30401,00 грн.; ПП «МАКС-АГРО М» на суму ПДВ 7562,10 грн.; ТОВ «ЕТАР» на суму ПДВ 134527,85 грн.; ПП «Оксамит Авто» на суму ПДВ 12600,00 грн.; ТОВ «ТБМ-БУД БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ» на суму ПДВ 13953,33 грн.; ТОВ «РУДОМАЙН» на суму ПДВ 3890,28 грн.; ТОВ «ДНІПРОГІДРОСПЕЦБУД» на суму ПДВ 6405,00 грн.;

лютий 2014 року: ТОВ «ПРОМАК» на суму ПДВ 1583,33 грн.; ТОВ «Днепрспецремонт» на суму ПДВ 56600,66 грн.; ПП «ФІРМА «ТРАНС-РАВА ЛТД» на суму ПДВ 159,17 грн.; ПП «Ажіобуд» на суму ПДВ 4631,25 грн.; TOB «ЕТАР» на суму ПДВ 60594,52 грн. По яким виникли податкові зобов'язання по вчиненим правочинам, за якими суб'єкт господарської діяльності не надано доказів фактичного (реального) здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання від ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» до «вигодонабувача».

- порушено вимоги п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позивачем завищено:

податкові зобов'язання з ПДВ за періоди з 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року на загальну суму 848406,37 грн., з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року на загальну суму 123568,93 грн.;

податковий кредит з ПДВ за періоди 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року на загальну суму 928768,67 грн., з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014р. на загальну суму 110704,03 грн.;

2) порушено вимоги п. 44.4, п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, незабезпечено платником податків зберігання первинних документів за грудень 2013 року, лютий 2014 року.

Позиція податкового органу про нереальність правочинів позивач ґрунтується на актах про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» №1394/26-55-22-13/38809821 від 16 травня 2014 року та №1087/26-55-22-13/38809821 від 07 квітня 2014 року, якими не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами та вставлено порушення п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України та завищення податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ.

Заперечення позивача до акта перевірки відповідачем залишено без задоволення.

На підставі акта перевірки відповідачем:

- прийнято податкові повідомлення-рішення від 08 жовтня 2014р.:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем податок на додану вартість у розмірі 110571,48 грн. та за штрафними фінансовими санкціями у розмірі 55285,74 грн. (а.с.28);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ Міндоходів) у розмірі 1020,00 грн. (а.с.27).

- зроблено коригування показників податкових зобов'язань та податкового кредиту податкової звітності ФОП ОСОБА_1 грудень 2013 року, лютий 2014 року в АІС «Податковий блок» АІС «Система обробки податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів».

Правомірність та обґрунтованість вказаних податкових повідомлень-рішень відповідача та внесених змін податкової звітності в АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбаченні Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/ або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У відповідності до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів/послуг, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач у межах своєї господарської діяльності у письмовій формі уклав з ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» договір поставки нафтопродуктів (паливо дизельне підвищеної якості Євро марки F вид ІІ) №81-30/09/13 від 30 вересня 2013 року та додаткову угоду до нього (а.с.41-46).

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» судом першої інстанції досліджено питання щодо реального вчинення зазначених правочинів за наявності доказів, які підтверджують вказані обставини, а саме: видаткових накладних (а.с.60-67), товарно-транспортних накладних (а.с.68-80), витягу з банківського рахунку (а.с.81)

ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» виписано позивачу податкові накладні за листопад 2013 року - січень 2014 року (а.с.47-60).

Крім того, обставини здійснення позивачем господарської діяльності підтверджуються також іншими документами, які було досліджено при перевірці та свідчать про наявність у позивача власних складських приміщень, резервуарів для зберігання ПММ, власних та орендованих АЗК, а також власних вантажних автомобілів, зокрема: МАЗ 544008, 2004 року випуску держ.номер НОМЕР_2; MAN TGS, 2011 року випуску держ.номер НОМЕР_3; MAN 18.480, 2008 року випуску держ.номер НОМЕР_4; MAN TGS 19.430, 2011 року випуску держ.номер НОМЕР_5.

Відповідно до акта перевірки, отриманий за умовами договору товар позивачем було реалізовано контрагентам-покупцям.

Слід зазначити, що оскільки предметом перевірки ФОП ОСОБА_1 були саме взаємовідносини з ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» в грудні 2013 року, лютому 2014 року у податкового органу не було підстав перевіряти реальність господарських операцій ФОП ОСОБА_1 з контрагентами-покупцями по ланцюгу реалізації придбаного товару. Крім того, під час перевірки відповідачем не було досліджено первинні документи позивача по взаємовідносинам з зазначеними у акті перевірки контрагентами-покупцями, а тому висновки акта перевірки ґрунтуються лише на припущеннях та є необґрунтованими.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК», за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару, транспортування товару від продавця до покупця, оприбуткування товару покупцем, оплату його вартості, використання у власній господарській діяльності.

Доводи відповідача на ненадання документів згідно з якими продано, транспортовано та оплачено товар контрагентами-покупцями за перевіряємий період є необґрунтованими з огляду на те, що предметом перевірки ФОП ОСОБА_1 були взаємовідносини із ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» в період грудень 2013 року, лютий 2014 року, що як вірно зазначено судом першої інстанції, виключає обов'язок ФОП ОСОБА_1 надавати докази на підтвердження взаємовідносин щодо подальшої реалізації придбаних у ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» нафтопродуктів по встановленому ланцюгу постачання.

Крім того, відповідно до розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 року №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Однак з акта перевірки не вбачається того, що посадові особи відповідача, під час проведення перевірки, вимагали від позивача надати письмові пояснення щодо встановлених порушень (ненадання до перевірки документів), не вбачається того, що позивач відмовився надавати документи, які зазначені в акті перевірки як відсутні, відсутні докази відмови посадових осіб платника надати витребувані документи. Оскільки, відповідачем не надано доказів дотримання вимог зазначено Порядку, в цій частині, то доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем до перевірки зазначених вище документів, є безпідставними.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що запит від 06 травня 2014 року №311, на який посилається відповідач під час доводів про безпідставне ненадання позивачем податковому органу документів, відповідачем до суду не наданий. Взагалі запит було здійснено до перевірки, при цьому наслідком невиконання запиту платником податку є набуття податковим органом права на перевірку, а не обґрунтування висновків акта перевірки.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача в акті перевірки на дефектність товарно-транспортних накладних є необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу.

Суд апеляційної інстанції зауважує на наступному. Як вірно встановлено судом першої інстанції згідно з умовами та правилами Інкотермс-2000, відповідно до вимог яких позивачем укладено договір поставки з ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК»- наявність товарно-транспортних накладних передбачена саме у постачальника.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Також, при визнанні договорів нікчемними податковим органом не дотримано приписів законодавчих норм, тобто не встановлено вини та умислу позивача, спрямованих на заволодіння державним майном, порушення публічного порядку, не надано доказів про умисність укладання угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а безтоварність здійснених позивачем господарських операцій, на що посилається відповідач, не підтверджена у встановленому законом порядку жодним доказом, сам висновок носить характер припущення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем в акті перевірки не наведено тих обставин, які б свідчили про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем безпідставно було здійснено коригування показників податкової звітності з податку на додану вартість позивача та внесено зміни до АІС «Податковий блок» по платнику податків ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК», а саме анульовано податковий кредит та зобов'язання підприємства за періоди та по контрагентам зазначеним в акті перевірки від 15 серпня 2014 року №16/17-03-11/НОМЕР_1.

Згідно зі ст. 74 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби.

Наказом ДПА України від 18.04.2008 № 266 "Про організацію взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" затверджено Методичні рекомендації взаємодії органів ДПС при опрацюванні таких розшифровок, в п. 2.8 яких зазначено, що працівники підрозділу ведення та захисту податкової звітності несуть відповідальність за відповідність інформації у базах податкової звітності даним податкових документів, наданих платником ПДВ.

Пунктом 2.21 Методичних рекомендацій передбачено, що по мірі підписання актів перевірки та узгодження податкових зобов'язань, визначених податковим повідомленням-рішенням, прийнятим за результатами таких перевірок, уточнюються результати автоматизованого співставлення на центральному рівні податкової звітності з ПДВ за поданням підрозділу, яким завершено процедуру такого узгодження та яким прийнято таке повідомлення-рішення.

Положеннями наведених норм передбачено, що система повинна відображати фактичні задекларовані позивачем показники своєї господарської діяльності, її корегування можливе лише за наслідками узгодження податкових зобов'язань, а податкові органи використовують вказану систему у своїй роботі, в тому числі, й для співставлення показників, які задекларовані позивачем та його контрагентами, розбіжності в яких призводять до створення штучних підстав для проведення перевірок суб'єктів господарської діяльності.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі №804/19930/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 02 жовтня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: О.М. Панченко