Справа № 820/6939/15
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р.Справа № 820/6939/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015р. по справі № 820/6939/15

за позовом Фермерського господарства "Альянс"

до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фермерське господарство "Альянс", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення: № від 08.10.2014 року, № від 20.01.2015 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 року у справі № 820/6939/15 задоволено адміністративний позов фермерського господарства "Альянс". Скасовано податкові повідомлення-рішення: № від 08.10.2014 року, № від 20.01.2015 року.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об`єктивність рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, державною податковою інспекцією у Зміївському районі Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФГ "Альянс" з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.07.2014 року, законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.10.2011 року по 31.07.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.02.201 року по 31.07.2014 року, результати якої оформлені актом №1865/22/31374478 від 01.10.2014 року, яким зафіксовано порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.209.2 ст.209, п.103.9 ст.103, пп.70.16.1. п.70.16 ст.70, п.176.2. ст.176 Податкового кодексу України (а.с. 14-45).

На підставі акту перевірки фіскальним органом прийнято податкові - повідомлення рішення №, № від 08.10.2014 року (46-47).

Зокрема, податковим повідомленням-рішенням № від 08.10.2014 року нараховано штрафні санкції з ПДВ на суму 79642,59 грн. (а.с. 46).

Податковим повідомленням-рішенням № від 08.10.2014 року позивачу донараховано ПДВ на суму 39551 грн., яка сплачена товариством 10.10.2014 року шляхом сплати визначеного відповідачем зобов`язання на спеціальний рахунок, що підтверджується платіжним дорученням №1346 (а.с. 46, 50).

Згодом позивач отримав нове податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2015 року, яким нараховано ПДВ на суму 39551,00 грн.

Позивач скористався правом на адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення, передбаченим ст. 56 Податкового кодексу України, та направив скарги до ДФС у Харківській області та ДФС України, однак скарги позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2015 року без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області на виконання листа ГУ Міндоходів у Харківській області від 27.11.2014 року "Про призначення службового розслідування та на підставі наказу ДПІ у Зміївському районі від 04.12.2014 року №399 "Про організацію проведення службового розслідування" проведено службове розслідування відносно працівників інспекції, в ході якого встановлено, що в податковому повідомленні-рішенні № від 08.10.2014 року за актом перевірки ФГ "Альянс" №1865/22/31374478 від 01.10.2014 року невірно визначено код платежу 14010160 замість 14010100, що привело до викривлення звітності та втрат бюджету, за результатами службового розслідування складено акт від 21.01.2015 року (а.с. 91-101) та ДПІ у Зміївському районі податковим повідомлення-рішенням № від 20.01.2015 року збільшено грошове зобов`язання з ПДВ у розмірі 39551,00 грн. (основний платіж) за кодом платежу 14010100.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство не передбачає можливість скасування раніше винесеного та виконаного платником податків податкового повідомлення-рішення, в свою чергу скасування податкового повідомлення-рішення контролюючим органом вищого рівня можливе лише під час проведення процедури його адміністративного оскарження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п.86.8. ст.86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акту такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акту перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акту перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно до приписів п.55.1, п.55.2 ст.55 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються.

Відповідно до п.56.1. ст.56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Нормою абзацу 4, 5 пункту 8 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року № 950, в акті службового розслідування зазначаються обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством, а у разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності - вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Отже, жодних із вище вказаних нормативно правових актів не передбачає можливість скасування раніше винесеного та виконаного платником податків податкового повідомлення-рішення, в свою чергу скасування податкового повідомлення-рішення контролюючим органом вищого рівня можливе лише під час проведення процедури його адміністративного оскарження.

Таким чином, колегія суддів погоджається з висновком суду першої інстанції, що приймаючи 08.10.2014 року податкове повідомлення-рішення №, яке виконане платником податку, фіскальним органом порушено процедуру його прийняття.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 08.10.2014 року, яким за порушення позивачем п.209.2 ст. 209 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 79642,59 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.209.1. ст.209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Положеннями п.209.2 ст.209 вищевказаного кодексу визначено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Для перерахування суми податку із рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість на спеціальний рахунок платника в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення граничного строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку на спеціальний рахунок платника в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Станом на час здійснення господарських операцій діяв Порядок акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на подану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №11 від 12.01.2011 року (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2012 року №779).

Відповідно до положень п.3, 4 вказаного Порядку на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені статтею 203 Кодексу, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби. Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету. Сільськогосподарське підприємство подає за місцем своєї реєстрації не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним (податковим) періодом, органові державної податкової служби копії платіжних доручень про фактично зараховані на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість за кожний звітний (податковий) період. Сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

Згідно до пп.209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит: товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

У разі зміни напряму використання товарів/робіт, основних фондів платник податку проводить коригування податкового кредиту виходячи з вартості придбання товарів/послуг, балансової (залишкової) вартості основних фондів, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснено зміну напряму використання.

Таким чином, обов'язок підприємства щодо сплати ПДВ має спеціальний режим, і оскільки податок за скороченою декларацією не підлягає перерахуванню до бюджету, відповідно, ці кошти не підпадають під поняття грошового або податкового зобов'язання позивача.

Згідно зі ст. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, на яку як підставу прийняття податкового повідомлення-рішення від 08.10.2014 року № посилався відповідач, встановлена відповідальність у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити кошти до відповідного бюджету, а не на спеціальний рахунок позивача.

Крім того, в акті перевірки, фіскальним органом зазначено, що фермерським господарством "Альянс" до податкового кредиту по декларації з ПДВ спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства включені суми ПДВ по придбаним паливно-мастильним матеріалам, насінню, які використані при посіві загиблих сільськогосподарських культур (ячменю ярого, цукрового буряку, гречки, кукурудзи), та які не взяли участі в оподаткованих операціях, що призвело до порушення з боку позивача вимог п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України в частині не нарахування умовного продажу та включення до податкового зобов'язання вартості придбаних товарів, які не використовувались в господарській діяльності, на загальну суму 227274 грн., в т.ч. ПДВ на суму 37879 грн., в т.ч. за червень 2012 року на суму 12581 грн., червень 2013 року на суму 4109 грн., липень 2013 року на суму 21189 грн.

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України у разі постачання товарів/послуг у межах балансу платника податку для невиробничого використання, постачання товарів/послуг та виробничих основних засобів відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, використання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не у господарській діяльності, переведення виробничих основних засобів до складу невиробничих основних засобів, база оподаткування визначається виходячи з їх балансової вартості на момент переведення (постачання), а для товарів/послуг - не нижче цін придбання.

Згідно до п.198.5 статті 198 Податкового кодексу України, якщо у подальшому такі товари/послуги, основні виробничі засоби фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні виробничі засоби вважаються проданими у податковому періоді, на який припадає таке використання, у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, основними виробничими засобами.

Датою використання товарів/послуг, основних виробничих засобів вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Позивачем у відповідності до вимог п.п.209.15.1 п.209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, включено до податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ по придбаним паливно-мастильним матеріалам та насіння (кукурудзи), які придбані та були використані при посіві ячменю ярого, цукрового буряку, гречки, кукурудзи, що підтверджено відповідними первинними бухгалтерськими документами. Діяльність з посіву здійснювалась з використанням сільськогосподарської машини трактора реєстр .№17746ТН, що перебуває у власності ФГ "Альянс", що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію (а.с. 129).

Як встановлено з матеріалів справи, частина посівів озимої пшениці та кукурудзи загинула внаслідок несприятливих погодних умов. Факт загибелі посівів озимої пшениці та кукурудзи внаслідок несприятливих погодних умов у 2012 році та 2013 році підтверджується актами обстеження земельних ділянок ФГ "Альянс", довідкою про посівні площі та загибель посівів в 2012 році та 2013 році, звітами за формою 37-сг, 29-сг (а.с. 51, 118-119). Крім того, надано бухгалтерські довідки про використання під час здійснення посіву насіння власного виробництва, внаслідок чого на придбання такого насіння ПДВ не нараховувався та не сплачувався (а.с. 126-128).

Крім того, в грудні 2012 року ФГ "Альянс" сплачено зі спеціального рахунку з ПДВ фіксований сільськогосподарський податок на суму 28,73 грн., 766 грн., 2285,96 грн.; в грудні 2012 року ФГ "Альянс" сплачено орендну плату за землю на суму 1856,44 грн. та 866,74 грн.; в жовтні 2012 року сплачено авансом податок на доходи фізичних осіб з доходів, інших ніж заробітна плата, на суму 50000 грн., що підтверджується відомостями на видачу орендної плати за земельні паї та платіжним дорученням №850 від 29.10.2012 року (а.с. 202-206).

Відповідно до положень Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року № 291 (надалі - Інструкція), рахунок 23 "Виробництво" призначений для узагальнення інформації про витрати на виробництво продукції (робіт, послуг).

За дебетом рахунку 23 "Виробництво" відображаються прямі матеріальні, трудові та інші прямі витрати, а також розподілені загальновиробничі витрати і втрати від браку продукції (робіт, послуг) з технологічних причин, за кредитом - вартість фактичної виробничої собівартості завершеної виробництвом готової продукції (у дебет рахунків 26, 27), вартість виконаних робіт і послуг (у дебет рахунку 90), собівартість виготовлених у допоміжних (підсобних) виробництвах виробів, робіт, послуг (інструменту, енергії, ремонтно-транспортних послуг тощо).

Рахунок 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух сільськогосподарської продукції.

Сільськогосподарська продукція оприбутковується за справедливою вартістю, зменшеною на очікувані витрати на місці продажу.

Із змісту переліку і складу статей калькуляції виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) у рослинництві вбачається, що при калькуляції собівартості враховуються вартість оренди землі, на якій безпосередньо здійснюється виробництво власної продукції. До складу загальновиробничих витрат підприємства віднесено суму орендної плати за користування основними фондами, нематеріальними активами й іншими необоротними матеріальними активами загальновиробничого призначення (земельними ділянками).

За дебетом рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" відображається надходження сільськогосподарської продукції, за кредитом - вибуття сільськогосподарської продукції внаслідок продажу, безоплатної передачі тощо.

В силу положень п. 138.8. ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, пп. 15.4 п. 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Відповідно до п. 2.7 Методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 18.05.2001 року № 132, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, розподілених загальновиробничих та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: а) прямі матеріальні витрати; б) прямі витрати на оплату праці; в) інші прямі витрати; г) загальновиробничі витрати.

Згідно з п. 2.21 Методичних рекомендацій до складу загальновиробничих витрат (в сільськогосподарських підприємствах вони не діляться на постійні і змінні) включаються, зокрема, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Орендна плата за землю є однією із складових загальновиробничих витрат. Податок на доходи фізичних осіб позивач як податковий агент зобов`язаний утримати із суми орендної плати як доходу, що отримує резидент. Вказані суми в повному обсязі входять до калькуляції собівартості продукції, і на цій підставі в повному обсязі відносяться до виробничих факторів. У бухгалтерському обліку позивача витрати на оренду землі відображено у безпосередньому зв'язку із виробництвом готової продукції.

Позивачем до матеріалів справи надані копії типових договорів оренди земельних ділянок, укладених ФГ "Альянс" з одного боку та фізичними особами з іншого боку, згідно з якими ФГ "Альянс" є орендарем земельних ділянок сільськогосподарського призначення (а.с. 130-201).

Відповідно до п.301.1 ст.301 Податкового кодексу України платниками податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Об'єктом оподаткування податком для сільськогосподарських товаровиробників є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди (п.302.1 ст.302 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Однак, відповідачем, в порушення приписів ч.2 ст. 71 КАС України, не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності, законності та обґрунтованості прийнятих ним (оскаржуваних позивачем) податкових повідомлень -рішень.

Натомість, позивач, на виконання приписів ч.1 ст. 71 КАС України, надав належні та допустимі докази на підтвердження та обґрунтування позовних вимог, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що дії відповідача, пов`язані з прийняттям оскаржуваних податкових повідомлень-рішень щодо позивача, не кореспондуються з вимогами ч.2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015р. по справі № 820/6939/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з судовим рішенням суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015р. по справі № 820/6939/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 05.10.2015 р.