Справа № 22-а-23038/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

іменем України

06 жовтня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації на рішення Богуславського районного суду Київської області від 02.09.2010 р. у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення за 2007 2010 роки допомоги, - по 7722 гривні на користь кожного,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 р. позивачі звернулися до суду із адміністративним позовом, який мотивували тим, що вони є учасниками війни. Вказували, що відповідно ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому як передбачена виплата відповідачем щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Однак протягом 2006-2010 років вони отримували дану допомогу в розмірі, що значно менше ніж передбачено законом. Їх звернення про перерахунок допомоги залишене відповідачем без задоволення. Просили визнати відмову відповідача у перерахунку допомоги неправомірною та зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату одноразової щорічної допомоги до 5 травня за 2006-2010 р.р. в сумі 7722 грн. кожному.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 02.09.2010 р. позов задоволено частково. Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату одноразової допомоги за 2009-2010 р.р. у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абз.5 ч.1 Закону України «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2748-VІ від 2 грудня 2010 року щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, апеляційні скарги щодо таких спорів, які подані до апеляційних судів до дня набрання чинності Законом України від 2 грудня 2010 року № 2748-VІ «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами» в порядку цивільного судочинства, та апеляційні скарги, передані відповідним апеляційним судам згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 18 лютого 2010 року № 1691- VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», провадження за якими не відкрито, розглядаються цими апеляційними судами у порядку адміністративного судочинства.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.1.ч.1 ст.197 КАС України, у звязку із відсутністю клопотань від учасників про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими, доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачі мають статус учасника війни, перебуває на обліку в УПСЗН і відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Проте УПСЗН виплатило позивачу як учаснику війни разову грошову допомогу до 5 травня на підставі постанови КМУ № 183 від 12.03.2008 р. у квітні 2009 р. в розмірі 70 грн., у 2010 р. 120 грн. ,що є порушенням права позивача на отримання встановленого законом розміру разової допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції станом до 01.01.2008 р.) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обгрунтовував свої висновки тим, що позивачі як учасники війни, мають право на отримання у 2009-2010 р.р. щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі не менше 3 мінімальних пенсій за віком, встановлених ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно враховано, що Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік (пункт 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України») було внесено зміни до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно яких разова допомога до 5 травня починаючи з 01.01.2008 р. виплачується в порядку та розмірах, встановлених КМ України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. визнано неконституційними положення п.28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік, оскільки такі зміни звужують обсяг прав на соціальний захист учасників бойових дій та ветеранів війни.

Згідно ст.152 Конституції України закони, інші правові акти, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі.

З огляду на викладене Закон України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який змінив розмір допомоги, в період з 01.01.2008 р. до 21.05.2008 р. був чинним і підлягав виконанню, як такий, що прийнятий пізніше в часі, у звязку з чим мав пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а органи, уповноважені на здійснення виплати допомоги, виплачуючи її згідно вказаного закону, в цей період діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вказаного випливає, що на момент отримання допомоги у квітні 2008 р. була чинною нова редакція Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що діяла в період з 01.01.2008 р. по 21.05.2008 р. і тому при виплатів грошової допомоги позивачу дії відповідача були правомірними.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення грошової допомоги за 2007-2008 рік та про зобов'язання відповідача зробити перерахунок та виплатити позивачу суму щорічної разової допомоги до 5 травня за 2009-2010 р.р. в розмірі, передбаченому ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Доводи апеляційної скарги про неврегульованість механізму розрахунку допомоги необгрунтовані, оскільки після визнання 22.05.2008 р. неконституційними положень п.20 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік діє ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону № 367-14 від 25.12.1998 р., яка чітко встановлює розмір допомоги до 5 травня, що підлягає виплаті.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі, що згідно ч.3 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, і не може бути застосований для розрахунку інших пенсій. За відсутності іншого законодавчо встановленого мінімального розміру пенсії за віком, слід виходити саме із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205 КАС України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 02.09.2010 р. залишити без змін.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст.254 КАС України.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий

Судді :