Справа № 804/4226/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 р. Справа № 804/4226/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровьского міського управління юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ВЕКТОР ПЛЮС" (далі-ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», товариство, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровьского міського управління юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, у якому просить суд:

визнати протиправними арешт на все нерухоме майно на підставі постанови В9-797 від 07.06.2011р. Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції; арешт на квартиру на підставі постанови №30061592 від 25.11.2011р. Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира загальною площею 49,5 м.кв, житлова площа 33,1 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

зобов'язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира загальною площею 49,5 м.кв, житлова площа 33,1 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовані протиправністю дій виконавчого органу. Так позивач зазначає, що при зверненні до нотаріуса дізнався, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 30.11.2007р. відповідач наклав арешти за постановами №В9-797 від 07.06.2011р. та №30061592 від 25.11.2011р. На думку позивача, виконавчою службою за відсутності правових підстав було накладено вищезазначені арешти на заставлене третьою особою нерухоме майно, оскільки договір іпотеки укладено раніше, ніж державним виконавцем були винесені постанови про накладення арештів. Позивач вважає, що дії державного виконавця у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом обтяження кредитного та іпотечного зобов'язань третьої особи із товариством, порушують права позивача, як іпотекодержателя, оскільки ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а накладені арешти ускладнюють позивачу звернути стягнення на предмет іпотеки.

Позиція відповідача, відображена у запереченнях на позов, полягає у безпідставності заявлених ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» вимог. Відповідач зазначає, що станом на 07.06.2011р. та 25.11.2011р., тобто на момент винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень та про накладення арештів на нерухоме майно (квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) іпотекодержателем та стягувачем, який звернувся до виконавчого органу з метою звернення стягнення на предмет іпотеки за договором від 30.11.2007р., а також накладення арештів на зазначений об'єкт нерухомості було ПАТ «Сведбанк». Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за формою та змістом відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Вищенаведене, а думку відповідача, свідчить про правомірність дій виконавчого органу та відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень. Крім того, відповідач зауважує, що статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна при поверненні виконавчого провадження в порядку п. 6 ст. 47 Закону.

Заперечень на позов або пояснень по суті спору від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

30.11.2007 року ОСОБА_2 (третя особа, Позичальник) уклав із Аціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі-АКБ «ТАС-Комерцбанк», Кредитор) кредитний договір №0301/1107/71-427, за умовами якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між вищезазначеними особами був також укладений Іпотечний договір від 30.11.2007 року.

За умовами договору Іпотекодавець (ОСОБА_2.) передає в іпотеку Іпотекодержателю (АКБ «ТАС-Комерцбанк») у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту № 0301/1107/71-427від 30.11.2007 року наступне нерухоме майно: квартира загальною площею 49,5 м.кв, житлова площа 33, 1 м.кв., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Дані обтяження у відповідності до договору факторингу за №15 від 28.11.2012р. відступлено Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») на користь ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».

13.03.2015 року при зверненні до нотаріуса позивач дізнався про те, що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 30.11.2007р. (квартира загальною площею 49,5 м.кв, житлова площа 33,1 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) накладені наступні арешти:

-арешт на все нерухоме майно на підставі постанови Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції за №В9-797 від 07.06.2011р.;

-арешт на квартиру на підставі постанови Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції за №30061592 від 25.11.2011р.

Вважаючи, що такі дії порушують права ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», як іпотекодержателя, товариство звернулось до суду із даним позовом.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» N 898-IV від 05.06.2003р., іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до положень ст. 3 Закону України «Про іпотеку» N 898-IV від 05.06.2003р. - іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

За змістом вимог ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» N 898-IV від 05.06.2003р.- у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Визначення поняття іпотеки також міститься у ст. 575 Цивільного кодексу України, згідно з якою. іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Стаття 1 Закону України «Про заставу» N 2654-XII від 02.10.1992р. передбачає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 20 Закону України «Про заставу».

Аналогічні положення містяться у ст. 572 Цивільного кодексу України, згідно якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі -Закон №606) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підстава v, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього,Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

У відповідності до положень ч. 7, 8 ст. 54 Закону №606 - примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" №202/98 від 24.03.1998р. державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про державну виконавчу службу" правову діяльність державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно - правові акти, що прийняті на їх виконання.

Відповідно до ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про державну виконавчу службу" органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. При цьому виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державні виконавці є представниками влади і здійснюють примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ч. 1 ст. 25 Закону №606 - державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. (ч. 2 ст. 25 Закону №606).

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 19 Закону №606, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

При цьому у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із ст. 52 Закону №606 - звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону № 606.

У відповідності до ч. 1, 4 ст. 54 Закону №606 - звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Положеннями ст. 57 Закону №606 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Даними постановами бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Так, проаналізувавши надані Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровьского міського управління юстиції (далі- АНД ВДВС, виконавчий орган, відповідач) матеріали, судом встановлено таке.

02.06.2011 року до АНД ВДВС надійшов виконавчий лист № 2-1612, виданий 20.05.2011р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Сведбанк" заборгованість в сумі 39 828,16 грн.

07.06.2011 року виконавчим органом на підставі положень ст. ст. 17, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 26997379, водночас з якою, державним виконавцем на підставі заяви стягувача (ПАТ «Сведбанк») також було винесено постанову про арешт майна боржника за № В9-797.

22.11.2011 року до АНД ВДВС надійшов виконавчий лист за № 2-3863/10, виданий суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Спаї В.В.

Згідно даного виконавчого документу суд вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30.11.2007 року №0301/1107/71-427-2-1, а саме - на квартиру АДРЕСА_1 (заг.пл. 49,5 кв.м., з якої житлова пл. 33,11 кв.м, в житловому будинку А-9 квартира №245 та яка складається: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4,5-житлові, І-балкон в придатному для житла стані), та за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя ПАТ "Сведбанк" в сумі 693 766, 20 грн.

25.11.2011 року державним виконавцем Шаган О.А. у відповідності до статтей 17, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 30061592 за заявою ПАТ «Сведбанк».

Разом з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем направлено запит до КП «ДМБТІ» щодо наявності майна, яке зареєстровано за боржником - ОСОБА_2

25.11.2011 року державним виконавцем, керуючись статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», а також на підставі заяви стягувача (ПАТ «Сведбанк») було винесено постанову за № 30061592 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, за рахунок якої підлягають задоволенню вимоги іпоптекодержателя - ПАТ "Сведбанк" в сумі 693 766, 20 грн.

27.01.2012р. Вищим спеціалізованим судом України винесено ухвалу, якою зупинено виконання рішення Амур-Нижньодніпроського районного суду від 29.03.2011 року до закінчення касаційного провадження.

27.02.2012р. у зв'язку з надходженням до виконавчої служби зазначеної ухвали державним виконавцем прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження.

21.09.2012р. від представника ПАТ «Сведбанк»-Турчинського М.І. надійшла заява із завіреними копіями іпотечного договору від 30.11.2007 року для залучення до матеріалів справи виконавчого провадження № 30061592 щодо звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ПАТ «Сведбанк».

12.11.2012р. відповідачем з метою визначення вартості нерухомого майна, належного боржнику, на яке, відповідно до виконавчого документа необхідно звернути стягнення винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, разом з постановою про призначення експерта на адресу ПАТ «Сведбанк» направлено лист на авансування витрат на проведення виконавчих дій, пов'язаних з оцінкою арештованого майна в межах суми 1 500, 00 грн.

23.11.2012р. на адресу виконавчої служби надійшла довідка КП «ДМБТІ», зі змісту якої відповідачем встановлено, що квартира АДРЕСА_1 станом на 23.11.2012 року зареєстрована за ОСОБА_4, який не є боржником за виконавчим провадженням №30061592, що також зафіксовано в акті виконавчої служби від 27.12.2013р.

Отже, з'ясувавши, що вищезазначена особа не є боржником, а майно, на яке необхідно було звернути стягнення боржнику (іпотекодавцю) не належить - 27.12.2013р. державним виконавцем в порядку п. 6 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання.

Порядок зняття арешту з майно врегульовано статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із приписами ст. 60 Закону №606 - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 30 Закону №606 встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 47 Закону №606 - про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону №606).

В силу частини 2 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" уразі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно частини 3 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" - за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до , копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Таким чином, відповідач, приймаючи постанови про арештів майна та оголошення заборони на його відчуження, жодним чином не порушив приписи Закону України "Про виконавче провадження", а лише вчинив дії для виконання нотаріального напису в майбутньому.

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону №606 передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1-3 ст.57 Закону № 606, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У відповідності до ч.1 ст.6 Закону №606, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст. 11 Закону №606 - державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. ч. 3ст. 11 Закону №606).

За вимогами ст. 25 Закону №606 - державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбачених цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. При цьому, зазначеною нормою також передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Отже, з аналізу наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" можна дійти висновку про те, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, відповідає вимогам вказаного Закону і пред'явлений до відповідного органу державної виконавчої служби, при цьому, за заявою стягувача державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що накладення АНД ВДВС арештів на нерухоме майно (квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) за постановами №В9-797 від 07.06.2011р. та №30061592 від 25.11.2011р. здійснювалось державним виконавцем на підставі заяв ПАТ «Сведбанк», який на момент звернення до виконавчого органу був іпотекодержателем за договором від 30.11.2007р. та стягувачем за виконавчими провадженнями №26997379 та №30061592.

Отже, при прийняті оскаржуваних постанов відповідач діяв у порядок і спосіб визначений законом, дані постанови за формою та змістом відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим підстави для визнання даних рішень неправомірними та скасування - відсутні.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ВЕКТОР ПЛЮС" до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровьского міського управління юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський