Справа № 2а-326/09
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 р. Справа № 71820/09

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кушнерика М.П.,

за участю секретаря судового засідання Луцак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 1 липня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Державної інспекції ГУ МВС України у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 13.03.2009 року звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Державної інспекції ГУ МВС України у Львівській області, в якому просить скасувати постанову від 25.02.2009 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 1 липня 2009 року позов задоволено частково. Змінено адміністративне стягнення накладене постановою ВС №056262 в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, із штрафу в розмірі 340,00 грн. на штраф в розмірі 255,00 грн., в решті постанову ВС №056262 від 25.02.2009 року залишено без змін. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову Сихівського районного суду м. Львова від 1 липня 2009 року скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення встановленої швидкості руху, однак фіксація правопорушення за допомогою приладу «Візир» не може виступати доказами та підтверджувати обставини вчинення адміністративного правопорушення, оскільки такий прилад не є автоматичним засобом фіксації та не працює в автоматичному режимі. З фотографій, приєднаних до постанови не видно привязки автомобіля до місцевості. Крім того, відносно позивача не було складено протоколу про адміністративне правопорушення.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просить залишити її без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою ВС №056262 від 25.02.2009 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, як власника транспортного засобу марки «Вольксваген», д.н. НОМЕР_1, при керуванні яким, 19.02.2009 року о 10:32 год. в м. Львові по вул. Хуторівка, перевищено швидкість руху, зокрема, при обмеженні швидкості руху 30 км/год., допущено рух із швидкістю 55 км/год.

Як видно із змісту постанови зазначене правопорушення зафіксовано технічним засобом «Візир» №0810747, що має функцію фотозйомки, відтак, відповідно до ст.14-1 КУпАП, стягнення накладено на власника транспортного засобу, яким, відповідно до свідоцтва про реєстрацію, є позивач, при цьому постанову винесено у його відсутності відповідно до ст.258 КУпАП. Факт правомірності фіксації виявленого правопорушення стверджується рапортом працівників ДАІ ОСОБА_3, ОСОБА_4, які несли службу з використанням приладу «Візир» №0810747, який згідно свідоцтва про повірку, яке чинне до 11.12.2009 року, визнаний придатним до застосування.

Згідно пп.«б» п.12.9 ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 дод.1 ПДР України (який забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові), відповідно до розділу 33 ПДР України зона дії знаку 3.29 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту, або місця встановлення дорожнього знаку, яким скасовуються обмеження чи заборони. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зазначає, що згідно Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Постановою КМУ від 14.04.1997 року №341, одними з основних завдань ДАІ є забезпечення безпеки дорожнього руху, удосконалення регулювання дорожнього руху, захист прав та законних інтересів учасників дорожнього руху (п.2, п.4).

Організація дорожнього руху здійснюється із застосуванням технічних засобів відповідно до правил і стандартів (ст.27 Закону України «Про дорожній рух»).

Показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху є доказами по справі (ст.251 КУпАП), висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст.252 КУпАП).

Власники (співвласники) транспортних засобів відповідно до ст.14-1 КУпАП притягаються до відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що відповідно до призначення радіолокаційного відеозаписуючого вимірювача швидкості «Візир» та основних технічних характеристик відсутня вказівка на роботу даного приладу в автоматичному режимі.

В оскаржуваній постанові зазначено про застосування приладу «Візир», однак відсутні дані, як він був налаштований, який був встановлений тип цілі, дата повірки, дані чи допущений працівник ДПС, який склав постанову, до роботи зі спеціальними технічними засобами.

В той же час, на момент винесення оскаржуваної постанови та відповідно до листа Держспецзвязку вих.№8/1-817 від 25.03.2009 року пристрій фіксації порушень Правил дорожнього руху «Візир» органами ДАІ України для проведення державної експертизи або сертифікації до Держспецзвязку не надавався, процедур державної експертизи або сертифікації не проходив, експертного висновку або Сертифіката відповідності у сфері захисту інформації не мав.

Тому суд апеляційної інстанції не може прийняти як доказ показання цього приладу та долучені фото як достовірно встановлену швидкість руху автомобіля позивача. Крім того відсутність на фото інших транспортних засобів не може свідчити про їх відсутність на дорозі, а також на фото відсутній сталий орієнтир.

Таким чином, відповідачем не було надано документи, які б підтверджували, що вищевказаний прилад «Візир» має усі передбачені законодавством документи, які б підтверджують правильність його роботи.

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, встановлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Колегія суддів приходить до переконання, що відповідно до ст.10 Закону України «Про міліцію», Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України при виявленні правопорушення працівник ДАІ має втрутитись та запобігти правопорушенню. Втручання при правопорушеннях полягає в обовязковому реагуванні на дії громадян з метою запобігання правопорушенням та їх припинення, застосування до порушників установлених заходів впливу (п.12.11 Інструкції).

Згідно ст.258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних приладів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до відповідальності і протягом трьох днів з дня винесення має бути надіслана цій особі.

Органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України).

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час виявлення інспектором порушення ПДР, а саме перевищення можливої швидкості автомобілем НОМЕР_2, водій не зазнав реагування на обрану ним швидкість руху, зупинений не був, тобто втручання в протиправні дії не зазнав, а продовжував рух з обраною швидкістю. Таким чином, працівник ДПС ДАІ був пасивним спостерігачем дій водія на дорозі, а не посадовою особою, яка згідно до норм чинного законодавства має забезпечувати безпеку дорожнього руху.

Колегія суддів приходить до переконання, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідачем не були дотримані вимоги ч.2 ст.33 КУпАП, а саме, не враховано характер правопорушення, ступінь вини, майновий стан, особу правопорушника та обставини, які помякшують відповідальність, тобто постанова винесена упереджено, а інспектором необєктивно досліджені та враховані всі обставини, які мають значення для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства колегія суддів прийшла до висновку, що при винесенні відповідачем постанови про адміністративне правопорушення порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п.1, 4 ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202 п.1, 4, 205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 1 липня 2009 року у справі №2а-326/09 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову інспектора адміністративної практики ВДАІ в ОАТ м. Львова та АТІ ОСОБА_5 серія ВС №056262 про накладення на громадянина ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 (триста сорок) гривень за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_6

Постанова у повному обсязі складена 20.03.2012 року.