Справа № 278/5507/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ К/800/39524/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Калашнікової О.В.,

Суддів: Васильченко Н.В.

Леонтович К.Г.

секретар судового засідання - Маджар О.М.

за участю

представника Генеральної прокуратури України - Атаманюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року у справі за позовом Прокуратури Житомирського району Житомирської області в інтересах держави до Станишівської сільської ради , третя особа - ОСОБА_3 про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

Прокуратура Житомирського району Житомирської області в інтересах держави звернулося в суд з позовом до Станишівської сільської ради , третя особа - ОСОБА_3 про скасування рішення 30-ї сесії 6-го скликання Станишівської сільської ради Житомирського району від 23.04.2013 року "Про затвердження ОСОБА_4 детального планування території власних земельних ділянок під розміщення кварталів садово-дачної забудови за межами с.Станишівка".

Позовні вимоги мотивовано тим, що прийнявши вказане рішення Станишівська сільська рада вийшла за межі наданих їй повноважень, оскільки земельні ділянки, для яких було затверджено вказане детальне планування територій, знаходяться за межами населеного пункту, у зв'язку з чим вирішення вказаних питань входить до компетенції районної державної адміністрації.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 29 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року скасовано постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 29 січня 2014 року та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення 30-ї сесії 6-го скликання Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 23 квітня 2013 року "Про затвердження гр.ОСОБА_3 детального планування території власних земельних ділянок під розміщення садово-дачної забудови за межами с. Станишівка".

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, прокуратурою Житомирського району Житомирської області проведено вивчення стану законності в сфері земельних, інших відносин в Станишівській сільській раді, за результатами аналізу якого встановлено ряд порушень в діяльності останньої.

Так, 05.02.2013 до Станишівської сільської ради з письмовою заявою звернулась ОСОБА_3 з приводу розгляду та затвердження детального планування території земельних ділянок, які знаходяться за межами с. Станишівка та належать останній на праві власності.

За результатами розгляду зазначеної заяви, плану детального планування території, розробленого приватним підприємством "Ідеал-Центр" на ім'я замовника ОСОБА_3, та керуючись Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельним кодексом України, Законом України "Про регулювання містобудівної документації", рішенням Станишівської сільської ради від 23.04.2013 затверджено ОСОБА_3 детальне планування території під розміщення кварталів садово-дачної забудови за межами с. Станишівка на земельних ділянках орієнтовною площею 6,1127 га.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів того, що оскаржуване рішення зачіпає інтереси держави чи призвело до негативних наслідків.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому прийняття рішень щодо неї не належить до компетенції сільської ради.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4.2. Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 року за №290, рішення про розроблення детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, або внесення змін до нього приймає відповідна районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Згідно з ч.8 ст.19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Детальний план території за межами населеного пункту розглядається і затверджується відповідною районною державною адміністрацією.

Судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що Станишівська сільська рада не мала повноважень на розгляд та затвердження детального планування території власних земельних ділянок, які знаходяться за межами населеного пункту.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В силу положень ст.1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Законодавством України чітко визначені повноваження органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин та прийняття відповідних рішень, однак встановлений порядок затвердження детального планування території у даному випадку не дотримано, а тому, як вірно зазначено судом попередньої інстанції, рішення Станишівської сільської ради від 23.04.2013 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що Станишівською сільською радою прийнято незаконне рішення від 23.04.2013 "Про затвердження ОСОБА_3 детального планування території власних земельних ділянок під розміщення кварталів садово-дачної забудови за межами с. Станишівка".

Щодо повноважень органу прокурати виступати в якості позивача від імені та в інтересах держави у даних мспірних правовідносинах, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 4, 6, 9 Закону України "Про прокуратуру" діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, нагляд за додержанням і застосуванням законів, спрямований на відповідність вимогам актів, які видаються органами виконавчої влади.

Згідно статті 121 Конституції України одним із завдань прокуратури України є представництво інтересів громадян або держави в судах у випадках, визначених законом.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Згідно зі ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011р. №459/2011 "Про Державну інспекцію сільського господарства України" є Держсільгоспінспекція України.

Разом з тим ст.ст.6, 9, 10 зазначеного Закону, передбачено повноваження вказаного органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель. Проте, даними нормами не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпоряджень землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння.

Не передбачено таких повноважень і Положенням про державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011р. №459/2011.

Відповідно до ч.2 ст.60 КАС України, прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що прокурор правомірно пред'явив вищевказаний позов в інтересах держави, як позивач.

З огляду на наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис)

Судді: (підписи)