Справа № 2а-ё1224/09/0970
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2011-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2011 р. Справа № 44717/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 03 червня 2009 року у справі за його позовом до ОСОБА_1 обласної філармонії про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2009 року Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі Івано-Франківське ОВ ФСЗІ) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 обласної філармонії 88320 грн. адміністративно-господарських санкцій та 247,31 грн. пені.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 03 червня 2009 року у справі № 2а-1224/09/0970 у задоволенні позову було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач Івано-Франківське ОВ ФСЗІ просить зазначену постанову суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити його позов. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що приписи ст. 18 Закону України «Про основ соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон) у редакції, на яку покликався суд при відмові у задоволенні позову, втратила чинність на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» від 23 лютого 2006 року N 3483-IV.

Одночасно звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідачем до державної служби зайнятості подавався звіт за формою № 3-ПН не протягом цілого 2008 року.

При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції не дав оцінки взаємодії центрів зайнятості з відповідачем, оскільки останній заявив вакансії артистів оркестру та балету Державного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю, фахівців-інвалідів з відповідною вищою категорією і вищою освітою, які заздалегідь унеможливлюють направлення центром зайнятості інвалідів на працевлаштування, оскільки вказані вимоги до інвалідів мають дискримінаційний характер по відношенню до людей з обмеженими фізичними можливостями.

Окрім того, апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції не зясував причин, з яких відповідачу в необхідній кількості не направлялися державною службою зайнятості інваліди для працевлаштування, або з чиєї вини направлені інваліди не були працевлаштовані, чи їм було відмовлено у працевлаштуванні на вакантні посади.

Суд не дослідив, чи створювались робочі місця, якщо створювались, то за яким принципом і в якому році повинні створюватись, чи визначено відповідне фінансування на їх створення.

Крім цього, суд не звернув увагу на те, що відповідач зобовязаний не тільки створити робочі місця для працевлаштування інвалідів, але й працевлаштувати інвалідів на створених робочих місцях ( ч. 3 ст. 19 Закону).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до копій звіту про наявність вакансій з 28.01.2008 року по 28.07.2008 року було створено ОСОБА_1 обласною філармонією по пять вакансій для інвалідів щомісяця, а з 28.08.2008 року по 28.12.2008 року таких вакансій було шість.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів.

Пунктами 5, 10, 11, 12, 13, 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314, передбачено, що підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням повноважень, стану здоров'я, здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

З листа ОСОБА_1 обласної філармонії від 10.12.2007 року №01-9/58 вбачається, що директору ОСОБА_1 міського центру зайнятості було запропоновано відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» направляти на роботу в Івано-Франківську обласну філармонію на посади артистів оркестру та балету Державного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю фахівців - інвалідів з відповідною вищою категорією, вищою освітою.

ОСОБА_1 міського центру зайнятості від 10.01.2008 року №3-20/01- 12/02 зазначено, що станом на 11.01.2008 року в ОСОБА_1 міського центру зайнятості осіб з обмеженими фізичними можливостями, з фахом артисти балету та оркестру, на обліку як шукачів роботи не зареєстровано.

Довідкою управління культури ОСОБА_1 облдержадміністрації від 22.08.2008 року №150/01-8/09 зазначено, що фінансування ОСОБА_1 обласної філармонії є дотаційним з обласного бюджету та доходів від концертної діяльності.

Тому судом було зроблено висновок про те, що відповідачем виконано передбачений ст. 19 Закону обовязок створив робочі місця для інвалідів та вчинив усі необхідні дії для заповнення вакансій хія інвалідів, однак з незалежних від відповідача причин вакантні місця для інвалідів не були зайняті інвалідами.

Даючи правову оцінку викладеним у оскаржуваному судовому рішенні висновкам та доводам апелянтів, колегія суддів виходить із таких міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 2 ст. 18 Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приписами ч. 1 ст. 19 Закону визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

При цьому відповідно до ч. 3 цієї ж статті Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів та самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону ( ч. 4 ст. 19 Закону).

Як безспірно встановлено судом, Івано-Франківська обласна філармонія не здійснила працевлаштування у 2008 році жодного інваліда при розрахунковому нормативі для працевлаштування інвалідів у 6 місць.

Разом із тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1836 "Про реалізацію статті 181 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» потреба у створенні інваліду, зареєстрованому в державній службі зайнятості як безробітний, спеціального робочого місця або ділянки виробничої площі та вимоги до них встановлюються індивідуальною програмою реабілітації.

При цьому, на переконання колегії суддів, для притягнення підприємства до відповідальності за невиконання приписів ст. 19 Закону слід встановити, окрім іншого, наявність фактів спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування, а також причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів.

Одночасно колегія звертає увагу на те, що приписами ст. 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як безспірно встановлено у ході судового розгляду, Івано-Франківська обласна філармонія подавала щомісячні звіти про наявність вакансій та інформувала ОСОБА_1 міський центр зайнятості про наявність вакантних посад для інвалідів листом № 01-9/58 від 10.12.2007 року.

Разом із тим, позивачем не було надано доказів та у ході судового розгляду не було встановлено як фактів спрямування ОСОБА_1 міським центром зайнятості інвалідів до ОСОБА_1 обласної філармонії з метою працевлаштування, так і випадків безпосереднього звернення інвалідів до ОСОБА_1 обласної філармонії із вказаних питань, а також випадки відмови відповідача у працевлаштуванні інвалідів.

При цьому, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання про можливість застосування адміністративно-господарських санкцій до роботодавця слід виходити із загальних засад відповідальності за правопорушення та встановлення у діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення, елементами якого є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками, з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що саме по собі непрацевлаштування ОСОБА_1 обласною філармонією у 2008 році жодного інваліда не свідчить про невиконання ним приписів ст. 19 Закону та не дає правових підстав для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 20 цього ж Закону.

Помилкове покликання суду першої інстанції на приписи Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 314 від 03.05.1995 року, яке втратило свою чинність із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 року, не вплинуло на правильність вирішення справи та не дає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що при вирішенні даного публічно-правового спору суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують, а відтак подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 03 червня 2009 року у справі № 2а-1224/09/0970 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Я.С.Попко

ОСОБА_2