Справа № 804/10483/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі Шкуті А.А.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
представника третьої особи 1 ОСОБА_3
представника третьої особи 3 ОСОБА_4
- розірвати договори на перевезення пасажирів №: 26; 27; 28; 29; 36 від 01.02.2012 року, підписані між ОДА Дніпропетровської області в особі заступника голови ОСОБА_5 та автомобільним перевізником ПАТ АТП «Північтранс» в особі директора ОСОБА_6;
Зазначено, що мешканці міста Підгородне неодноразово звертались до голови ОДА зі скаргами щодо порушень перевізниками умов чинного законодавства та умов підписаних договорів. Також, ініціативною групою м. Підгородне було проведено власний аудит щодо додержання перевізниками умов чинного законодавства та умов підписаних договорів, в наслідок чого ініціативною групою м. Підгородне було викладено ОДА Дніпропетровської області вимогу розірвати вищевикладені договори з перевізниками в односторонньому порядку. Однак, ОДА Дніпропетровської області, відповідно до п.6.2 підписаних договорів з ПАТ АТП «Північтранс», виклав вимогу до ПАТ АТП «Північтранс» у десятиденний термін, з дня отримання вимоги, усунути всі зазначені порушення, ПАТ АТП «Північтранс» у зазначений термін не виконало вимогу у повному обсязі.
Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що зі змісту позовної заяви не вбачається наявності дій з боку облдержадміністрації, які б порушували права позивача, оскільки позивач не виступає безпосередньою стороною по вищезазначеним укладеним Договорам між автомобільними перевізниками та облдержадміністрацією. Крім того, зазначив про відсутність будь-яких рішень, чи дій субєктів владних повноважень, які б були обовязковими до виконання позивачем, а саме: у яких хоча б один субєкт уповноважений владно керувати поведінкою іншого субєкта, а ці субєкти, відповідно, зобовязані виконувати вимоги та приписи такого владного субєкта.
Представник третьої особи 1 в судовому засіданні проти позову заперечував, до суду надав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що 08.11.2012 року було проведено конкурс на право здійснювати перевезення пасажирів на міських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області за маршрутами: № 242, 239, 243, 238, 237, 236. Протоколом №18 від 18 листопада 2012року ПАТ «Північтранс» визнано переможцем конкурсу на окремими обєктами конкурсу, як перевізника, який повністю відповідає вимогам для надання послуг перевезення та має значний досвід в цій діяльності, може забезпечити найкращі умови для здійснення перевезень на даних конкурсних обєктах.
Згідно відомостей, які надавалися Замовнику, ПАТ «Північтранс» планувало для використання на маршрутах № 242, 239, 243, 238, 237, 236 в переважній більшості автобуси класу А - автобуси, призначені для перевезення сидячих пасажирів та мають місця для стоячих пасажирів, та класу В - автобуси, призначені для перевезення виключно сидячих пасажирів.
Також, представник третьої особи 1 зазначив, що ні відповідачем, ні іншими особами за весь термін дії Договорів про організацію перевезень не було надано на адресу ПАТ «Північтранс» жодного заперечення щодо використання на міських маршрутах № 242, 239, 243, 238, 237, 236 в переважній більшості автобусів класу В.
Також, на думку представника, переобладнання транспортних засобів ніяким чином не порушує ані права позивача, ані вимоги законодавства.
Крім того, представником ПАТ «Північтранс» зазначено, що за весь період дії Договорів про організацію перевезень відповідач міг скористатися своїм правом на перевірку перевезень ПАТ «Північтранс». За час дїі договорів № 26, 27, 28, 29, 36 від 01.12.2012 року не складалися акти перевірки дотримання ПАТ «Північтранс» умов договорів про організацію перевезень пасажирів, оскільки до травня 2015 року нарікань на роботу автотранспорту перевізника майже не було, а ті, що траплялись, відпрацьовувались відповідними службами перевізника ПАТ «Північтранс» та усувались в найкоротші терміни, що, в свою чергу, на думку представника ПАТ «Північтранс», свідчить, що ПАТ «Північтранс» є добросовісним автомобільним перевізником, який дотримується своїх прав та обов'язків щодо здійснення перевезень пасажирів по маршрутам, які він обслуговує, а тому відсутні правові підстави для прийняття рішень про дострокове розірвання з ПАТ «Північтранс» договорів про організацію перевезень.
Представник третьої особи 2 до суду не прибув.
Позивачем до Дніпропетровської обласної державної адміністрації безпосередньо або за дорученням інших осіб було подано 20 звернень щодо порушення вказаними автоперевізниками правил та умов перевезення пасажирів.
Управлінням інфраструктури облдержадміністрації були надані письмові відповіді на 10 з вищезазначених звернень.
Відповіді та розяснення щодо інших звернень були надані позивачу усно під час спільних нарад ініціативної групи мешканців міста Підгородне та начальника управління інфраструктури облдержадміністрації.
Також, представник третьої особи 3 зазначив, що за результатами нарад ініціативної групи мешканців міста Підгородне та начальника управління інфраструктури облдержадміністрації, на адресу ПАТ «Північтранс» було підготовлено та направлено лист-вимогу за підписом заступника голови облдержадміністрації №18-3212/0/2-15 від 10.07.2015 року щодо усунення недоліків та виконання умов договору у повному обсязі.
29.07.2015 року до облдержадміністрації надійшов лист-відповідь від ПАТ «Північтранс» № 704 від 28.07.2015 щодо усунення виявлених недоліків.
Про результати вжитих заходів управління інфраструктури облдержадміністрації було проінформовано листами управління державтоінспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 31.07.2015 року № 14/4984 і від 11.08.2015 року № 14/5276 та управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області від 31.07.2015 року № 215.
З урахуванням отриманої інформації та на виконання протоколу оперативної наради голови облдержадміністрації від 11.08.2015 року, відповідно до Планів-графіків з проведення контролю, затверджених заступником голови облдержадміністрації та списків перевірених транспортних засобів, управлінням інфраструктури облдержадміністрації було ініційовано проведення контролю за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту та безпеки дорожнього руху на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути) представниками постійно діючої робочої групи, склад якої затверджено розпорядженням голови облдержадміністрації від 25.04.2014 № Р-242/0/3-14.
Також, в рамках перевірки виконання умов договорів на перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути) в частині підключення (встановлення) транспортних засобів до GPS - системи навігації 10.09.2015 року, було проведено оперативну нараду під головуванням радника голови облдержадміністрації за участю громадських організацій.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи 1, представника третьої особи 3, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 01.02.2012 року Дніпропетровською обласною державною адміністрацією в особі заступника голови облдержадміністрації ОСОБА_5 та автомобільним перевізником ПАТ АТП «Північтранс» в особі директора ОСОБА_6 було підписано договори на перевезення пасажирів на приміських маршрутах: в № 36 (маршрут № 242); № 29 (маршрути № 239; 243); № 28 (маршрут № 238); № 27 (маршрут № 237); № 26 (маршрут № 236).
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає, що зідно ст.5 Закону України «Про транспорт» від 10.11.1994 № 232/94-ВР, органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють контроль за виконанням транспортного законодавства на відповідній території згідно з повноваженнями, визначеними законами України.
Статтею 7 Закону України «Про транспорт» передбачено, що організацію пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладено на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту. Органи виконавчої влади та місцевого самоврядування зобов'язані забезпечувати формування автобусної мережі загального користування, проводити конкурс на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забезпечувати укладання договорів на автобусних маршрутах із автомобільним перевізником - переможцем конкурсу на міських, приміських, міжміських автобусних маршрутах загального користування. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування мають право достроково розірвати договори з автомобільним перевізником чи позбавляти його дозволу в разі порушення ним умов договору чи дозволу і призначити до роботи на автобусному маршруті загального користування автомобільного перевізника, який за результатами конкурсу зайняв наступне місце, а в разі їх відмови - призначати до проведення конкурсу автомобільного перевізника один раз на термін не більше ніж три місяці.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III центральний орган виконавчої влади з питань автомобільного транспорту забезпечує проведення державної політики на автомобільному транспорті через урядові органи державного управління на автомобільному транспорті, службу міжнародних автомобільних перевезень та місцеві органи виконавчої влади і органи місцевого самоврядування.
Статтею 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.
Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських та міжміських, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються дозволом органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування автобусних маршрутів, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування (рейсів), які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника.
Форму дозволу, порядок його видачі та анулювання визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.
Суд зазначає, що Договорами про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршурти), а саме: від 01.12.2012 № № 26, 27, 28, 29, 36 та від 20.08.2013 №№ 187, 188, які долучені до матеріалів справи, обумовлені права і обовязки сторін по ним, проте, суд звертає увагу на те, що позивач по справі не виступає безпосередньою стороною по вказаним договорам.
Крім того, в силу підпункту 3.2.1. пункту 3.2. вказаних Договорів Замовник має право вимагати від Перевізника виконання ним вимог діючого законодавства, зокрема у галузі автомобільного транспорту, що, в свою чергу, свідчить про можливість реалізації саме такого права, а не обовязку. Дострокове розірвання договору, передбачене підпунктом 3.2.6 пункту 3.2 Договорів, також віднесене саме до прав Замовника, а не обовязків.
У відповідності по пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
Як вбачається з правової позиції Верховного суду України, яка викладена у постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13, якщо за результатами розгляду справи факту порушення прав, свобод та інтересів позивача не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Визначення поняття справа адміністративної юрисдикції, наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є субєкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з п.7 ч.1 ст.3 КАС України субєкт владних повноважень це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи, інший субєкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в т.ч. на виконання делегованих повноважень.
Отже, необхідною та єдиною ознакою субєкта владних повноважень є здійснення цим субєктом владних управлінських функцій, при цьому, ці функції повинні здійснюватись субєктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними субєктами суспільства стосовно їхніх прав та обовязків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один субєкт уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) субєктів, а ці субєкти, відповідно, зобовязані виконувати вимоги та приписи такого владного субєкта.
Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які рішення, чи дії субєктів владних повноважень, які є обовязковими до виконання позивачем, а саме у яких хоча б один субєкт уповноважений владно керувати поведінкою іншого субєкта, а ці субєкти, відповідно, зобовязані виконувати вимоги та приписи такого владного субєкта.
Згідно із абзацом 3 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 не допускається постановлення рішень, що передбачають неправомірне обмеження прав, свобод та законних інтересів інших осіб, у тому числі обмеження публічної компетенції державних органів, їх посадових чи службових осіб.
До повноважень адміністративного суду відноситься визначення порядку захисту порушеного права, проте суд не може перебирати на себе функції інших органів, зокрема, щодо безумовного зобовязання відповідача розірвати договори перевезень пасажирів, оскільки, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо дострокового розірвання договорів є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Окрім того, суд зазначає, що позивачем під час судового розгляду не зазначено, за захистом якого свого порушеного права він звернувся до суду. Також, не вказано, які саме дії, чи бездіяльність відповідача призвели до порушення прав чи свобод позивача.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність порушення прав саме позивача, та, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2015 року.

Суддя ОСОБА_9