Справа № 522/6794/15-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
21 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 522/6794/15-а
Судді Одеського апеляційного адміністративного суду Запорожана Д.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю третьої особи ОСОБА_2 про скасування рішення.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року вищенаведений позов задоволено у повному обсязі. Скасовано спірне рішення.
Вважаю зазначене рішення суду апеляційної інстанції незаконним та необґрунтованим.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини входять до адміністративної юрисдикції.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка просить захисти її право власності та користування своєю квартирою (м. Одеса. АДРЕСА_1) та приміщеннями загального користування у багатоквартирному житловому будинку (самостійно зазначено в позовній заяві).
Рішенням відповідача від 5 вересня 2012 року № ОД 4 було зареєстровано Декларацію про готовність обєкта до експлуатації, а саме квартири № 30, яка розташована за адресою м. Одеса. вул. 10 квітня (власник ОСОБА_2В.) /а.с. 10-13/.

19 жовтня 2012 року, на підставі вищенаведеного рішення відповідача, ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на зазначену квартиру /а.с. 18-19/.

Частиною 1 статті 393 ЦК передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з частиною 2 цієї статті власник майна, права якого порушені внаслідок видання такого правового акта, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Зі змісту статті випливає, що такий спосіб захисту порушеного права, як визнання незаконним (недійсним) акта субєкта владних повноважень, не є універсальним і його застосування можливе у двох випадках: коли може бути відновлено те становище, яке існувало до видання акта, або коли за відсутності цієї можливості вимога про визнання незаконним акта субєкта владних повноважень поєднана з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Спори зазначеної категорії належать до адміністративної юрисдикції.

Оскільки відновлення того становища, яке існувало до прийняття спірного рішення відповідачем, в обраний позивачем спосіб неможливе у звязку набуттям права власності на введену в експлуатацію квартиру і зазначене право власності ґрунтується саме на правовстановлюючих документах, а вимоги про визнання оскарженого рішення протиправним не поєднані з вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, спірні правовідносини не входять до юрисдикції адміністративного суду.

Окрім того, за змістом статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Позивач оспорив рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов'язки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власника введеної в експлуатацію квартири), в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначене рішення не стосуються його безпосередньо.

Вищенаведені правові позиції викладені в рішеннях Верховного суду України від 10 жовтня 2007 року (справа № 21-1309во07), від 12 червня 2007 року (справа № 21-173во07), від 16 червня 2015 року (справа № 200/3875/13-а) та від 24 лютого 2015 року (справа № 21-34а15).

Частинами 1, 2 ст. 2442 КАС України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Таким чином, зазначені висновки є обовязковими і їх неврахування може мати наслідком відповідальність, у тому числі кримінальну (ст.ст. 375, 382 КК України «Неправосудне рішення» та «Невиконання рішення суду»).

З урахуванням наведеного, вважаю помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини входять до адміністративної юрисдикції.

Частиною 1 ст. 203 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, вважаю, що у суду апеляційної інстанції не було законних підстав для розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Суддя ОСОБА_3