Справа № 803/9791/13
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року К/800/62050/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2013 року по справі № 2а-3529/10/0370

за позовом ОСОБА_4

до Волинського обласного управління лісового та мисливського

господарства

про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконним та скасування наказу від 11 жовтня 2010 року № 61-к «Про звільнення ОСОБА_4.», поновлення на посаді головного спеціаліста відділу мисливського господарства Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Справа неодноразово переглядалася судами.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2013 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 2001 року працював на посаді провідного спеціаліста відділу мисливського господарства Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства.

4 січня 2005 року ОСОБА_4 прийняв Присягу державного службовця та згідно наказу Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 4 січня 2005 року № 5-к позивачу присвоєно 12 ранг державного службовця.

Наказом Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 18 вересня 2007 року № 47-к з 19 вересня 2007 року ОСОБА_4 переведено на посаду провідного спеціаліста відділу мисливського господарства за конкурсним відбором.

Згідно наказу від 17 листопада 2008 року № 58-к позивача з 18 листопада 2008 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу мисливського господарства Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства.

У зв'язку із змінами у штатному розписі, наказом від 1 липня 2010 року №31-к «Про призначення в зв'язку зі змінами в штатному розписі» позивача з 1 липня 2010 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу мисливського господарства та охорони і захисту лісу.

Наказами Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 14 січня 2008 року №3 та від 30 липня 2009 року №112 позивачу надано право носіння і використання табельної зброї при виконанні службових обов'язків (револьвер «Наган» №4003 та автомат АКМС №501386).

В період з 10 березня по 26 липня 2010 року позивач проходив лікування в Волинській обласній клінічній лікарні. Згідно довідки МСЕК від 26 липня 2010 року серії ВЛН №0056458 позивачу встановлена друга група інвалідності із протипоказаннями роботи з фізичним та психоемоційним навантаженням.

19 серпня 2010 року ОСОБА_4 вручено лист-повідомлення, яким його зобов'язано у тижневий термін пройти медичну комісію та направлено на позачерговий медичний огляд працівників певних категорій.

Повторне повідомлення позивачу вручено 2 вересня 2010 року. Проте позивач відмовився проходити таку комісію.

Заступником начальника відділу мисливського господарства та охорони і захисту лісу ОСОБА_5 та іншими спеціалістами Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства складено акт від 10 вересня 2010 року про відмову позивача пройти медичну комісію та надати пояснення.

23 вересня 2010 року Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства звернулось до голови виборного органу первинної профспілкової організації - первинної профспілкової організації Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства про розгляд питання щодо надання згоди на звільнення із займаної посади ОСОБА_4 на підставі частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров'я.

Відповідно до протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28 вересня 2010 року №4 позивачу було запропоновано до 8 жовтня 2010 року пройти медичний огляд, а також членом профкому ОСОБА_6 повідомлено про наявні вільні вакантні місця, які потребують бухгалтерської та економічної освіти. Розгляд питання щодо надання згоди на звільнення із займаної посади ОСОБА_4 перенесено на 8 жовтня 2010 року.

У зв'язку з ненаданням ОСОБА_4 довідки про проходження комісії по проведенню медичних оглядів працівників певних категорій та його відмовою від її проходження, профкомом надано згоду на його звільнення із займаної посади на підставі частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров'я.

11 жовтня 2010 року ОСОБА_4 надав індивідуальну програму реабілітації інваліда, із якої вбачається, що він може працювати інженером лісового господарства.

Цією ж датою головним спеціалістом відділу економіки та кадрового забезпечення ОСОБА_6 ознайомлено позивача з наявністю у Волинському обласному управлінні лісового та мисливського господарства вакантних місць, які потребують бухгалтерської та економічної освіти, про що складено відповідний акт. Від ознайомлення з актом про наявність вакантних посад, які не відповідають вимогам індивідуальної програми реабілітації інваліда позивач відмовився, про що також складено акт від 11 жовтня 2010 року.

Наказом № 61-к від 11 жовтня 2010 року ОСОБА_4 з 11 жовтня 2010 року звільнено із займаної посади на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

Наказом Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 7 вересня 2012 року №30-к до наказу від 11 жовтня 2010 року №61-к у зв'язку з технічною помилкою внесено виправлення, а саме вказано: «звільнити ОСОБА_4 головного спеціаліста відділу мисливського господарства та охорони і захисту лісу 11 жовтня 2010 року згідно пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров'я».

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону № 3723-ХІІ державна служба припиняється із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а також з підстав, визначених цією статтею.

Тобто, при звільненні особи з публічної служби на загальних підставах, передбачених КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом.

Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 40 зазначеного Кодексу трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Згідно пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Працевлаштування інвалідів - це обов'язок роботодавців, передбачений, зокрема, КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», Законом України «Про реабілітацію інвалідів в Україні». Крім того, підприємства зобов'язані вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників, а також створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші встановлені для інвалідів соціально-економічні гарантії. Разом з цим підбір робочого місця для інваліда повинен здійснюватись підприємством з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертизи, зазначених в його індивідуальній програмі реабілітації.

З метою виконання статті 17 Закону України «Про охорону праці» та статті 23 Законом України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» відповідач сплатив відповідні кошти і направив ОСОБА_4 на комісію з проведення медичних оглядів лікувально-профілактичних закладів за участю лікарів, які пройшли підготовку з професійної патології. Однак, як встановлено судами, позивач таку комісію проходити відмовився.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» інвалідність і ступінь втрати здоров'я повнолітніх хворих встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, а неповнолітніх - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Частиною 9 статті 7 зазначеного Закону передбачено, що медико-соціальні експертні комісії, визначають ступінь обмеження життєдіяльності особи; стан працездатності, групу інвалідності, причину і час настання інвалідності внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва чи професійного захворювання; види трудової діяльності, рекомендовані для інваліда за станом здоров'я.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.4 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21 травня 2007 року №246, зареєстрованого Міністерством юстиції України 23 липня 2007 року за № 846/14113 (далі - Порядок №246), попередній медичний огляд проводиться під час прийняття на роботу з метою визначення стану здоров'я працівника і реєстрації вихідних об'єктивних показників здоров'я та можливості виконання без погіршення стану здоров'я професійних обов'язків в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу.

Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 1.5 Порядку №246 періодичні медичні огляди проводяться з метою вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу; розробки індивідуальних та групових лікувально-профілактичних та реабілітаційних заходів працівникам, що віднесені за результатами медичного огляду до групи ризику.

Додатком 5 до Порядку №246 наведено перелік робіт, для виконання яких є обов'язковим попередній (періодичний) медичний огляд працівників. Відповідно до пунктів 3, 8 Додатку 5 працівники, які здійснюють роботи у лісовій охороні, у закладах та службах, яким дозволено носити вогнепальну зброю та її застосовувати, зобов'язані проходити відповідний медичний огляд з відповідною періодичністю.

Відповідно до наданої позивачем індивідуальної програми реабілітації інваліда №804 від 11 жовтня 2010 року за станом здоров'я позивач може займати посаду інженера лісового господарства.

Проаналізувавши посадові інструкції головного спеціаліста відділу мисливського господарства та охорони і захисту лісу та інженера лісового господарства, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку що вказані посади різні за своїми посадовими обов'язками.

Так, посадовою інструкцією головного спеціаліста відділу мисливського господарства та охорони і захисту лісу встановлено, що основними його обов'язками є: організація роботу з обліку охорони державного мисливського фонду, а також мисливського нагляду; забезпечення виконання заходів щодо відтворення і раціонального використання запасів диких звірів і птахів; контроль діяльності користувачів щодо експлуатації мисливських угідь, організація проведення полювання, розвитку мисливського спорту, виконання встановленого законодавством порядку заготівлі, переробки і торгівлі продукцією мисливства; здійснення охорони державного мисливського фонду шляхом проведення рейдів з обов'язковим використанням табельної (відомчої) зброї та інше.

До посадових обов'язків інженера лісового господарства входить: забезпечення підприємства всіма необхідними для його виробничої діяльності лісосировинними ресурсами; керівництво розробкою поточних і перспективних програм постачання підприємства лісосировинними ресурсами; забезпечення складання у встановлені строки заявок на лісосировинні ресурси, участь в укладенні договорів щодо постачання підприємств лісосировинними ресурсами, сприяння здійсненню заходів, спрямованих на економію лісосировинних ресурсів і раціональне використання відходів лісопродукції, забезпечення своєчасного складання звітності про виконання програм постачання підприємства лісосировинними ресурсами та інше.

З наведеного вбачається, що вказані посади мають різний ступінь фізичних та психоемоційних навантажень.

Враховуючи те, що довідка МСЕК від 26 липня 2010 року містить вказівку на протипоказання позивачу роботи з фізичним та психоемоційним навантаженням, а посадовою інструкцією головного спеціаліста відділу мисливського господарства охорони і захисту лісу передбачено проведення рейдів з обов'язковим використанням табельної зброї для охорони державного мисливського фонду і в індивідуальній програмі реабілітації інваліда чітко визначена посада, яку він може займати - інженер лісового господарства, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо неможливості позивачем безпечно для свого здоров'я виконувати свої безпосередні посадові обов'язки, пов'язані з охороною державного мисливського фонду.

Відповідачем також дотримано вимоги частини 1 статті 43 КЗпП України якою встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Так, відповідач звернувся до профкому первинної профспілкової організації Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства із питанням щодо можливості звільнення ОСОБА_4 за пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України, яке було розглянуто на засіданні профкому про що свідчить протокол від 28 вересня 2010 року № 4.

Крім того, позивачу було надано відповідачем додатковий строк для проходження комісії по проведенню медичних оглядів працівників певних категорій та надання відповідної довідки.

У зв'язку з тим, що позивач не надав зазначеної довідки, відмовився від проходження медичних оглядів та зважаючи на обмеження встановлені довідкою МСЕК від 26 липня 2010 року щодо фізичного та психоемоційного навантаження, профкомом надано згоду на звільнення ОСОБА_4, що підтверджено протокол від 8 жовтня 2010 року № 5.

Отже, Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства здійснено всі необхідні дії спрямовані на збереження робочого місці працівника, якому встановлено групу інвалідності та обмеження щодо трудового навантаження, а у зв'язку з неможливістю працівника продовжувати виконання своїх трудових обов'язків за станом здоров'я, роботодавець здійснив всі дії, передбачені КЗпП України, що мають передувати його звільненню за пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Посилання ОСОБА_4 в касаційній скарзі на не дотримання відповідачем вимог статті 172 КЗпЦ України щодо обов'язку роботодавця організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування інвалідів відповідно до медичних рекомендацій суд касаційної інстанції зазначає, що здійснення таких дій неможливо з огляду на відмову позивача від проходження медичного огляду.

Також позивач вказує, що суд не є спеціальним органом, який може дати оцінку ступеня передбаченого фізичного і психоемоційного навантаження тієї чи іншої посади. Такі твердження є помилковими, оскільки судами така оцінка і не надавалася, а матеріали справи містять докази про вчинення відповідачем дій щодо визнання обмежень відповідно до рекомендацій медичної комісії, а саме лист Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 30 липня 2010 року №570 в якому т.в.о. начальника управління ОСОБА_7 просить голову МСЕК надати письмові роз'яснення чи обов'язки головного спеціаліста відділу мисливського господарства та охорони і захисту лісу ОСОБА_4 відносяться до фізичних психоемоційних навантажень, враховуючи те, що даний працівник повинен більше робочого часу проводити у лісах, контролюючи мисливські угіддя, полювання, охорону і захисту лісу, приймати участь у затриманні браконьєрів. Листом від 9 серпня 2010 року №110 в.о. головного лікаря Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи ОСОБА_8 повідомив, що відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317 до повноважень медико-соціальних експертних комісій не належить надання висновків та роз'яснень щодо можливості особи виконувати трудові обов'язки в тих чи інших умовах праці. Одночасно повідомив, що вирішення таких питання належить до компетенції комісій з проведення медичних оглядів лікувально-профілактичних закладів, до складу яких входять лікарі, які пройшли підготовку з профпатології.

Саме з метою визначення можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу позивачу двічі пропонувалося пройти відповідний медичний огляд (повідомлення від 19 серпня 2010 року № 06-18/46 та від 2 вересня 2010 року №671). Від проходження такого огляду позивач відмовився, що підтверджено актом від 10 вересня 2010 року та протоколом засідання профкому первинної профспілкової організації Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28 вересня 2010 року № 4. Крім того, у наданій позивачем індивідуальній програмі реабілітації інваліда №804 від 11 жовтня 2010 року чітко зазначено, яку саме посаду він може займати, враховуючи його стан здоров'я.

В касаційній скарзі позивач зазначає, що наказ Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 7 вересня 2012 року №30-к оформлений без додержання Інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 1997 року за № 1153. Такі посилання не можуть бути підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки вказаним наказом вносилися зміни лише щодо виправлення помилки допущеної в назві посади, займаної ним на час звільнення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, оскільки Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства доведено правомірність прийняття наказу про звільнення ОСОБА_4 з посади головного спеціаліста відділу мисливського господарства Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.