Справа № 806/2845/15
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м.Житомир справа № 806/2845/15

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липа В.А.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся з вказаним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва у власність на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області видати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва у власність на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив на підставі поданого заперечення яке міститься у матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Встановлено, що 26 квітня 2015 року ОСОБА_1 подав до Головного управління Держземагентства у Житомирській області заяву про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки, відповідно до п. 6 ст. 118 ЗК України.

У вказаній заяві позивач просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність орієнтовною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області.

До заяви додано: копії паспорта та ідентифікаційного номера, викопіювання, рішення Глибочицької сільської ради.

Листом від 26.06.2015 за вих. № 19-6-0.21-148/25-15 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, на заяву ОСОБА_1, повідомило, що згідно листа управління Держземагенства у Житомирському районі від 24.06.2015 № 22-603-0.5-7419/2-15 зазначено, що відповідно до наданого викопіювання не можливо встановити місце розташування земельної ділянки. А тому, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області з метою врегулювання суперечностей запропонувало ОСОБА_1 узгодити розташування земельної ділянки згідно відомостей, що містяться в управлінні Держземагенства у Житомирському районі.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування та зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 123 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частина 6 статті 118 ЗК України надає право особі зацікавленій в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки визначати бажане місце розташування земельної ділянки, однак, дана норма одночасно і зобов'язує таку особу надати органу, що розглядає клопотання, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування обраної заявником земельної ділянки.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що згідно поданих позивачем графічних матеріалів до заяви від 26.05.2015 місце розташування земельної ділянки ідентифікувати не можливо, оскільки викопіювання не містить координат місцевості. В свою чергу обов'язку на самостійне визначення місця розташування у відповідача не має. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідачем було розглянуто звернення ОСОБА_1 та надано відповідні рекомендації, за якими позивачеві необхідно було усунути недоліки.

З огляду на те, що без ідентифікації місця розташування земельної ділянки неможливо перевірити відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

З'ясування зазначеного є обов'язковим для вирішення питання про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (п. 7 ст. 118 ЗК України).

З огляду на викладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись стаття 69, 86, 94, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа