Справа № 2а-420/09
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2011-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 р. Справа № 83325/09

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області на постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 06 серпня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області про зобовязання провести нарахування та виплату грошової допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку,

ВСТАНОВИВ :

14 липня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати зобовязати управління праці та соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області (надалі УПСЗН Жидачівської РДА) здійснити перерахунок виплаченої їй щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня по грудень 2007 року та стягнути з відповідача на її користь повязану із цим недоплату в сумі 2616,42 грн.

Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 06 серпня 2009 року вказаний позов задоволено частково, визнано неправомірними дії УПСЗН Жидачівської РДА при нарахуванні та виплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і вирішено зобовязати відповідача провести перерахунок та виплати їй спірну допомогу у належному розмірі за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі УПСЗН Жидачівської РДА просить зазначену постанову скасувати і прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту зясування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що воно належним чином виконало свій обовязок перед позивачкою щодо виплати їй щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною у 2007 році. Просить врахувати, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування і органи праці та соціального захисту населення не вправі їх змінювати. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення було допущено порушення норм бюджетного законодавства України та не враховано видаткові можливості основного фінансового документу держави. Вважає себе неналежним відповідачем у справі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частково задовольняючи вимоги позивачки ОСОБА_1, суд виходив із того, що вона як особа, що здійснює догляд за дитиною, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» має право на одержання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення п.14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено і обмежено право на отримання спірної виплати у 2007 році. Розмір отриманої позивачкою щомісячної допомоги по догляду за дитиною за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року не відповідає вимогам ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» і має обчислюватися виходячи із законодавчо встановлених розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Обовязок щодо виплати позивачці повязаної із цим заборгованості слід покласти на УПСЗН Жидачівської РДА.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку суд апеляційної інстанції, відповідають нормам матеріального права і є правильними.

Встановлено, що позивачка є матірю, яка у 2007 році здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку і була застрахована у системі загальнобовязкового державного соціального страхування, а тому відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин у 2007 році, мала право на отримання щомісячної допомоги у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що на підставі ч. 7 ст. 9 КАС України при вирішенні даного спору вимоги ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» слід застосовувати у сукупності із приписами ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», а спірна допомога повинна обчислюватися у розмірі законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 56, а також пункти 7, 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено на 2007 рік дію ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати їй недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, а отже правомірність задоволення цих вимог судом першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність покладення обовязку з нарахування і виплати спірної допомоги саме на УПСЗН Жидачівської РДА в силу вимог ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» розмірів щомісячної допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області залишити без задоволення, а постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 06 серпня 2009 року у справі № 2а-420/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_2