Справа № 826/9127/15
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9127/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

при секретарі Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Прокуратури м. Києва про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Прокуратури м. Києва про визнання протиправним та скасування наказу № 1289к від 20 квітня 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року - адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури м. Києва № 1289к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 20 квітня 2015 року в частині оголошення догани слідчому в особливо важливих справах прокуратури м. Києва юристу 1 класу ОСОБА_3

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Прокуратура м. Києва, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач з 2010 року проходить службу в органах прокуратури України, зокрема, з травня 2014 року на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури м. Києва, юрист 1 класу.

Позивачем здійснюється досудове розслідування двох кримінальних проваджень за фактами переслідування співробітниками структурних підрозділів МВС України учасників мирних акцій протесту «Євромайдан» та всеукраїнського громадського руху «Антимайдан», зокрема:

- кримінального провадження № 0001034 (в 11 томах) від 25 листопада 2013 року за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом спричинення працівниками міліції 25 листопада 2013 року тілесних ушкоджень ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 під час проведення масових заходів в центральній частині міста Києва;

- кримінального провадження № 0000512 (в 1 томі) від 27 травня 2014 року за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом перевищення службових повноважень працівниками спецпідрозділу МВС України «Беркут», які 25 листопада 2013 року на Європейській площі в місті Києві перешкоджали діяльності народних депутатів України ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Генеральною прокуратурою України проведено службову перевірку у прокуратурі м. Києва з метою з'ясування причин порушень чинного законодавства про розслідуванні кримінальних справ за фактами переслідування співробітниками структурних підрозділів МВС України учасників мирних акцій протесту «Євромайдан» та Всеукраїнського громадського руху «Автомайдан», за результатами якої складено висновок від 08 квітня 2015 року.

Як вбачається зі змісту вказаного висновку, перевіркою встановлено, що досудове слідство у кримінальних провадженнях вказаної вище категорії проводилось без належного планування, поверхово, безсистемно та епізодично.

Працівниками слідчого відділу та відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста допущені чисельні порушення Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, ст. 2 щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, ст. 28 про те, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, ст. 40, якою передбачено, що слідчий органу досудового розслідування несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, а також вимог наказу Генеральної прокуратури України № 4гн від 19 грудня 2012 року «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні».

Так, встановлено, що слідчим прокуратури міста ОСОБА_3 до цього часу не проведені всі необхідні та можливі слідчі дії у кримінальному провадженні № 0001034 від 25 листопада 2013 року за ч. 2 ст. 365 КК України, за фактом спричинення 25 листопада 2013 року працівниками міліції тілесних ушкоджень ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 під час проведення масових заходів у центральній частині м. Києва.

Хід розслідування позивачем належним чином не планувався, вказівки прокурора в повному обсязі не виконані. Крім того, не проведені такі необхідні слідчі дії, як слідчі експерименти, огляди місця подій, одночасні допити тощо. Судово-медична експертиза проведена не по всім потерпілим. Заходи реагування щодо невиконання постанов про виконання слідчих дій на території інших областей не вживались та не ініціювались.

Крім того, слідчим ОСОБА_3 після зупинення 30 серпня 2014 року досудового розслідування на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, постанова про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_16 була винесена лише через два місяці, а документи щодо здійснення його розшуку до органів СБУ не скеровано.

Поруч з цим, аналогічні грубі порушення допущені слідчим ОСОБА_3 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000512 від 27 травня 2014 року за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом перевищення службових повноважень працівниками спецпідрозділу МВС України «Беркут», які 21 листопада 2014 року на Європейській площі в м. Києві перешкоджали діяльності народних депутатів України ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

З червня 2014 до лютого 2015 слідчим ОСОБА_3 слідчі дії у кримінальному провадженні взагалі не проводились.

На підставі зазначеного висновку, наказом в.о. прокурора м. Києва № 1289к від 20 квітня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за неналежне виконання службових обов'язків, грубі порушення вимог кримінального законодавство ОСОБА_3 оголошено догану.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суб»єкта владних повноважень позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Статтею 123 Конституції України - організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Згідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» № 789-XII від 05 листопада 1991 року - слідчі прокуратури провадять попереднє слідство у справах про діяння, що містять ознаки злочину, віднесені законом до їх підслідності, а також в інших справах, переданих їм прокурором.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону - за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним Статутом прокуратури України.

Згідно до ч. 1 ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України № 1796-ХІІ від 06 грудня 1991 року - дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Статтею 9 Дисциплінарного статуту передбачені види дисциплінарних стягнень, зокрема, догана (пункт 1).

Як вбачається зі спірного наказу №1289к від 20.04.2015 підставою для застосування до позивача заходів дисциплінарної відповідальності стало те, що ним, на думку відповідача, неналежним чином виконувались службові обов'язки та мале місце грубі порушення кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України № 20 від 06 березня 2012 року - метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу.

Пунктом 10 Інструкції передбачено, що при проведенні службового розслідування чи службової перевірки повному, об'єктивному і всебічному з'ясуванню підлягають: обставини події, у зв'язку з якою проводиться розслідування чи перевірка (час, місце, спосіб, наслідки тощо); правомірність дій чи бездіяльності працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй; наявність у діянні прокурорсько-слідчого працівника ознак дисциплінарного проступку, адміністративного чи кримінального правопорушення, іншого ганебного вчинку, їх мотиви; обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності прокурорсько-слідчих працівників; характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обов'язків, поведінка до порушення тощо); причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, посадові особи, якими вони допущені; характер і розмір завданих порушенням збитків, а також можливості їх відшкодування; обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустились ганебних вчинків, обґрунтованість призначення їх на відповідні посади, присвоєння класних чинів, заохочень та роль їх безпосередніх керівників у забезпеченні належної поведінки цих працівників; правильність і обґрунтованість прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події тощо.

Згідно до п. 11 Інструкції - особа, яка проводить службове розслідування чи службову перевірку, має право: отримувати від працівників прокуратури та інших осіб письмові пояснення, а в разі відмови надати пояснення - скласти відповідний акт за підписами не менше 3-х осіб.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту прокуратури передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила.

Відповідно до ст. 3 Закону - порядок діяльності прокуратури визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Згідно до п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України - слідчий - службова особа органу внутрішніх справ, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України - слідчий зобов'язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно до ч. 1 ст. 28 КПК України - під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Статтею 40 КПК України передбачено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій (частина 1).

Слідчий уповноважений, зокрема:

починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;

звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Виходячи з аналізу вказаних норм, позивач, як процесуальна особа - слідчий, самостійний у своїй діяльності, тобто на власний розсуд планує хід розслідування справи, проводить слідчі дії та приймає процесуальні рішення, а тому посилання відповідача на не проведення позивачем певних слідчих дій, зокрема, слідчих експериментів, експертиз, одночасних допитів тощо, не ґрунтується на нормах КПК України, який не містить чіткого послідовного списку слідчих дій, які зобов'язаний провести слідчий, а лише перелік можливих слідчих дій, які може, а не зобов'язаний здійснити слідчий.

Крім того, нормами КПК не зобов'язано слідчого складати письмовий план розслідування справи, що спростовує доводи відповідача про планування позивачем ходу розслідування неналежним чином, яке в свою чергу, є оціночним формулюванням.

З приводу доводів апелянта про порушення позивачем норм кримінального процесуального законодавства щодо того, що після зупинення 30 серпня 2014 року досудового розслідування, постанова про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_16 була винесена лише через два місяці, а саме 13 жовтня 2014 року, а документи щодо здійснення його розшуку до органів СБУ не скеровано, колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

Згідно до ст. 280 КПК України - досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо, підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме.

До зупинення досудового розслідування слідчий зобов'язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для встановлення місцезнаходження особи, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв'язку з обставинами, передбаченими пунктом 2 частини першої цієї статті.

Досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 281 КПК України - якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Здійснення розшуку підозрюваного може бути доручено оперативним підрозділам.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, слідчий не зобов'язаний одночасно зупиняти досудове розслідування та оголошувати у розшук підозрюваного, оскільки йому надана можливість після зупинення досудового розслідування проводити заходи на встановлення місцезнаходження підозрюваного, та лише у зв'язку з безрезультатністю таких заходів, оголошувати підозрюваного у розшук, що й було виконане позивачем.

Крім того, ст. 281 КПК України передбачено право, а не обов'язок слідчого, доручати проведення певних розшукових дій оперативним підрозділам, зокрема органів СБУ.

Згідно до ст. 28 КПК України - під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначено, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об'єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо.

Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов'язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з'ясовуватись у кожному конкретному провадженні; своєчасність повідомлення особи про підозру; обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження тощо (справи «Смірнова проти Росії» від 24.07.2003, «Вітрук проти України» від 16.09.2010, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 року та інші).

Як вбачається з матеріалів службової перевірки, досудове розслідування кримінальному провадженні № 0001034 здійснювалось слідчими: ОСОБА_19 (з 25 листопада 2013 року по 10 квітня 2014 року), ОСОБА_17 (з 10 квітня 2014 року по 15 квітня 2014 року), ОСОБА_18 (з 15 квітня 2014 року по 21 травня 2014 року), ОСОБА_3 (з 25 квітня 2014 року по теперішній час).

25 листопада 2013 року створена слідча група, до якої увійшло 10 слідчих, старшим якої призначено ОСОБА_19, 04 квітня 2014 року склад групи збільшено до 23 слідчих, а 08 квітня 2014 року - зменшено до 8 слідчих. Процесуальне керівництво забезпечувалось прокурорами відділу ОСОБА_20 (з 25 листопада 2013 року по 17 квітня 2014 року), ОСОБА_21 (з 17 квітня 2014 року по теперішній час). 25 листопада 2014 року створена група прокурорів із 3 працівників, старшими з яких були ОСОБА_20 і ОСОБА_21

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000512 від 27 травня 2014 року здійснювалось слідчим ОСОБА_3 (з 27 травня 2014 року по теперішній час), слідча група не створювалась. Процесуальне керівництво забезпечувалось прокурором відділу ОСОБА_21 (з 27 травня 2014 по теперішній час) 27 травня 2014 року створена група прокурорів із 2 працівників, старшим якої призначено ОСОБА_21

Як вбачається з вищевикладеного, досудове розслідування проводилося слідчою групою та здійснювалось процесуальне керівництво, проте, відповідачем не надано суду доказів ступеню провини саме позивача у неякісному, на думку відповідача, досудовому розслідуванні кримінальних проваджень № 0001034 від 25 листопада 2013 року та № 0000512 від 27 травня 2014 року та порушенні розумних строків розслідування.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК України - прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 КПК України - керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування.

Керівник органу досудового розслідування уповноважений, зокрема:

відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування;

ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора;

вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим.

Частиною 4 ст. 40 КПК України - слідчий зобов'язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Між тим, апелянтом не надано доказів того, які саме вказівки прокурора в повному обсязі не були виконані позивачем.

Також, не надано також доказів ініціювання прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення позивача від проведення досудового розслідування у зв'язку з неефективністю проведення досудового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури - винесення виправдувального вироку, повернення кримінальної справи для додаткового розслідування, скасування запобіжного заходу та інших процесуальних рішень тягне дисциплінарну відповідальність прокурорів і слідчих, якщо ними в процесі слідства були допущені недбалість або несумлінність.

Доказів настання жодної з вказаних вище обставин у вищезазначених кримінальних провадженнях не встановлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав стверджувати, що позивачем неналежним чином виконувались службові обов'язки та було грубо порушено вимоги кримінального процесуального законодавства, а тому до позивача неправомірно застосовано заходи дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Прокуратури м. Києва - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 06 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.