Справа № 815/2836/15
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2836/15

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Яковлева Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Новосільське» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році та пені,-

В С Т А Н О В И Л А :

19.05.2015р. Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) звернулось з позовом до СВК «Новосільське», в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 30 136,98 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 662,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно діючого законодавства для відповідача визначений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 6 посад, однак створено 4 робочих місця, чим порушено норми Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 876-XII від 21.03.1991 року (далі Закон № 876-XII ), за що законодавством передбачені адміністративно господарські санкції, які у даному випадку становлять 30 136,98грн. В зв'язку з тим, що відповідач самостійно не сплатив нараховані санкції до 15 квітня 2015 року, підлягає сплаті ще пеня у розмірі 662,86 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України у зв'язку із відсутністю клопотань від осіб, які беруть участь у справі про слухання справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідач надав позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою № 10-ПІ разом із додатком до нього «Список працюючих інвалідів-штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2014 році».

Відповідно до Закону № 876-XII для відповідача установлюється норматив робочих місць для працевлаштування у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, тобто 6 посад, із яких зайняті лише 4.

21 квітня 2015 року позивач надіслав відповідачу розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2014 рік, відповідно до якого відповідачу нарахована сума адміністративно-господарських санкцій у розмірі 30136,98 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем вказаних адміністративно-господарських санкцій, останньому була нарахована пеня у розмірі 662,86 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, та оскільки відповідачем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами на підприємство необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, та за відсутність інвалідів, які бажають працевлаштовуватись.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 876-XII від 21.03.1991 року визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Частиною 3 ст. 18 Закону № 876-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 19 Закону № 876-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Згідно поданого відповідачем звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-III чисельність штатних працівників на його підприємстві складає 146 посад.

Відповідачем вірно розрахована кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на його підприємстві - у кількості 6 посад, відповідно до приписів ст.19 Закону № 876-XII.

Разом з тим, з вищезазначеного звіту також вбачається, що кількість зайнятих посад працівниками, яким встановлена інвалідність, - 4, а отже 2 посади залишаються вакантними.

Обов'язок, щодо працевлаштування на вакантні посади інвалідів на створені для них робочі місця покладені на органи працевлаштування, відповідно до ст. 18 Закону № 876-XII.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 №316 «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», зареєстрованим Міністерством юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520 (далі іменується - Наказ №316) затверджена форма звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до Наказу №316, форма звітності заповнюється роботодавцями, які подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті незалежно від місцезнаходження.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що єдиним належним доказом, який свідчить про інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подавав звітність форми № 3-ПН (інформація про попит на робочу силу) до Ренійського центру зайнятості кожного місяця на протязі 2014 року.(а.с.18-30).

З зазначених звітів вбачається, що у СВК «Новосільське» наявні дві вакантні посади «охраник», для працевлаштування інвалідів. Однак, державною службою зайнятості інваліди на роботу відповідачу направлені не були.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідач протягом 2014 року вживав всі залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів з метою виконання нормативу у відповідності до законодавства, а отже відповідачем вчинено необхідні дії для недопущення правопорушення, за яке передбачається адміністративно-господарська санкція.

Оскільки в матеріалах справи наявні відомості про виконання відповідачем обов'язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні по забезпеченню певної кількості робочих місць для їх працевлаштування, тому підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в рішеннях № 21-60а11 від 20.06.2011 року, № 21-105а12 від 20.06.2011 року та інших, яка відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для врахування в судовій практиці.

Апеляційна скарга Фонду не містить правових обґрунтувань на спростування висновків суду.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій

Суддя: Ю.В. Яковлєв