Справа № 810/5193/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2015 р. м. Київ К/800/25443/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
за участю секретаряКалініна О.С.
та представників сторін: від позивача Корх О.С.
від відповідачаБорисов І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Века Україна»
на постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014
у справі № 810/5193/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Века Україна»
доБроварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправними та скасування наказу, податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Века Україна» звернулось до суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним і скасування наказу № 370 від 03.04.2013 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Века Україна», визнання недійсними (протиправними) та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 19.04.2013.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №, № від 19.04.2013, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 постанову Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 в частині задоволення позовних вимог скасовано та в цій частині прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, в іншій частині - постанову Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, оскільки вважає, що постанову суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Екватор-Експрес» за період з 01.04.2012 по 30.11.2012, за результатами якої складено акт № 218/22-2/34360838 від 05.04.2013;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог ч.1, ч.2, ч.3, ч.5 ст.203, ч.1, ч.2 ст.215, ст.216 Цивільного кодексу України, п.138.2, п.138.4, п.138.6, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на суму 227 701 грн., п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено від'ємне значення податку на додану вартість на суму 216 858 грн.;

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 19.04.2013, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток на суму 341 552 грн. (з яких: 227 701 грн. - за основним платежем та 113 851 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

2) податкове повідомлення-рішення від 19.04.2013 № , яким позивачу зменшено від'ємне значення податку на додану вартість у розмірі 216 858 грн.

Відповідач обґрунтовує безпідставність формування позивачем спірних даних податкового обліку за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «Екватор-Експрес» матеріалами акту про неможливість проведення зустрічної звірки останнього та висновками за результатами перевірки про те, що спірні операції не могли фактично здійснюватись з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного. Також, в ході проведення перевірки контролюючим органом не встановлено факту передачі товарів від ТОВ «Екватор-Експрес» до контрагентів (покупців) позивача.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності формування позивачем спірних даних податкового обліку, оскільки надані позивачем докази підтверджують факт здійснення господарських операцій з ТОВ «Екватор-Експрес». Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка позивача на підставі спірного наказу вже проведена, а тому він вичерпав свою дію.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та відмовляючи в задоволенні позову в цій частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції за встановлених обставин дійшов протилежних висновків щодо реальності здійснення спірних операцій позивача з ТОВ «Екватор-Експрес».

Колегія суддів касаційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу № 370 від 03.04.2013, оскільки спірний наказ, на підставі якого вже проведено перевірку, є реалізованим та не є юридично значимим для позивача, а тому визнання його протиправним та скасування не може призвести до правових наслідків відновлення порушеного права платника податку (про наявність якого він стверджує та за захистом якого він звернувся до суду) з огляду на те, що за результатами здійсненої перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення, які є обов'язковими для платника податків.

Однак, суд касаційної інстанції не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій як про відмову, так і про задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 19.04.2013, оскільки вважає їх передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому, судова колегія виходить з наступного.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, наявність у платника податків належно оформлених документів, необхідних для віднесення сплачених сум до податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, не є безумовною підставою формування даних податкового обліку у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Розглядаючи справу по суті, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли протилежних висновків щодо підтвердження поданими позивачем доказами (зокрема, первинними документами) фактичних обставин реальності здійснення господарських операцій, та, як наслідок, правомірності формування спірних даних податкового обліку платника податку за результатами здійснення господарських операцій з його контрагентом.

Так, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції дійшов висновку щодо реальності спірних операцій передчасно, без дослідження та оцінки поданих позивачем доказів (в тому числі, первинних документів), оскільки мотивувальна частина судового рішення містить лише загальні посилання на назву первинного документа (без зазначення його реквізитів, як то дата первинного документа, чи номер за наявності або аркушів справи).

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що розглядаючи справу по суті, суди попередніх інстанцій не повно дослідили обставини фактичного здійснення спірних операцій позивача з ТОВ «Екватор-Експрес», що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цій частині позовних вимог.

Отже, з метою встановлення факту реальності здійснення спірних операцій, судам попередніх інстанцій необхідно встановити, чи могли спірні операції фактично здійснюватись з урахуванням часу, відстані контрагентів один від одного, яким ТОВ «Екватор-Експрес» перевозив товар, оперативності здійснення перевезень, місцезнаходження майна. Також, дослідженню підлягають обставини щодо фактичної передачі товарів від ТОВ «Екватор-Експрес» до контрагентів (покупців) позивача.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, якщо за результатами нового розгляду справи судами буде встановлено, що товар фактично поставлявся до покупців позивача, але обставини щодо його поставки саме контрагентом позивача ТОВ «Екватор-Експрес» не підтвердяться належними та допустимими доказами по справі, то позивач не має правових підстав для відображення спірних даних податкового обліку по таких операціях, навіть за умови наявності формально складених первинних документів.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 19.04.2013 підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 221, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Века Україна» задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 19.04.2013 та постанову Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 про задоволення позову в цій частині позовних вимог скасувати та справу направити на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції.

3. В іншій частині - постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний