Справа № 537/3101/15-а
Суддя: Демиденко І. О.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/537/91/2015
Справа № 537/3101/15-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Демиденка І. О.

при секретарі Уткіні О.О.

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання протиправним рішення, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду через представника ОСОБА_3 з позовною заявою, відповідно до якої, просив суд визнати протиправним рішення № 250 від 10.06.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області щодо відмови йому у поновленні виплати пенсії за віком та зобовязати відповідача поновити йому виплату пенсії за віком з 30.05.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що до лютого 1999 року ОСОБА_2 проживав у м. Кременчуці за адресою6 АДРЕСА_1, отримував пенсію за віком, після чого виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в звязку з чим виплату пенсії йому було припинено. 30.05.2015 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до УПФ України в м. Кременчуці із заявою про поновлення пенсії за віком ОСОБА_2 Рішенням УПФ України в м. Кременчуці № 250 від 10.06.2015 року відмовлено ОСОБА_2 в поновленні пенсії у звязку з тим, що на даний час Верховною радою України не вносилися відповідні зміни до Закону, а також те, що угода між урядом України та урядом держави Ізраїль не укладено. Також вказано, що заява подається пенсіонером особисто або його представником. Вказане рішення просить визнати протиправним та зобовязати відповідача поновити виплату пенсії. Оскільки пенсія не отримана позивачем своєчасно з власної вини просить виплатити нараховані суми пенсії за три роки до дня звернення до Пенсійного фонду.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву відповідно до якої, просив суд розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів вказаних у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем порушено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також, вказав на те, що висновки представника позивача ґрунтуються на помилковому застосуванні норм права, оскільки на час здійснення пенсійних виплат позивачу діяли норми ЗУ «Про пенсійне забезпечення», а на час звернення представника позивача до Пенсійного фонду діють норми ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а тому норми нового закону не можуть розповсюджувати свою дію на правовідносини, що виникли у 1999 році. Водночас унеможливлює поновлення пенсійних виплат і те, що до 2002 року пенсійне забезпечення проводилося органами соціального забезпечення та на час передачі органам Пенсійного фонду функцій з призначення та виплати пенсій, пенсійна справа позивача була закрита та передана на зберігання до архіву, а тому на даний час в органах Пенсійного фонду відсутня.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, зясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши думку представника позивача по справі, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 8 КАС України при вирішенні справи суд має керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином України та перебуває на консульському облік, що підтверджується ксерокопією паспорта позивача, а станом на 2015 рік постійним місцем проживання позивача є держава Ізраїль про що також є відповідна відмітка у паспорті позивача.

Крім того, судом також встановлено і не заперечується відповідачем, що позивач перебував на пенсійному обліку в органах соціального захисту населення та отримував пенсію за віком, однак з лютого 1999 року у звязку із виїздом його на постійне місце проживання за кордон виплата пенсії ОСОБА_2 була припинена.

Також, судом встановлено, що 30.05.2015 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до УПФ України в м. Кременчуці із заявою про призначення пенсії за віком, яка отримана відповідачем 05.06.2015 року. УПФ України в м. Кременчуці було розглянуто заяву та 10.06.2015 року винесено рішення, відповідно до якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у звязку з тим, що угода між Урядом України та Урядом Ізраїлю не укладалася, а також тим, що документи не засвідченні у визначеному законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, питання виплати пенсії особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регламентується Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті35та статтею46цьогоЗакону.

Крім того, згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 12.05.2015 року у справі №21-180а15.

При цьому, частиною 1 ст. 244-2 КАС України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обов'язковими для всіх судів України.

Також слід зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014року, Європейський Суд зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Також, ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

При цьому, правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на виплату пенсії, основані на принципі юридичної визначеності, що не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тому суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність механізму для призначення пенсій громадянам, які проживають за межами України.

Згідно ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої їй довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з п.4.1, 4.3, 4.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФ України 25.11.2005 року, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, при наявності в особи всіх необхідних документів. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФ України 25.11.2005 року, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Отже, обґрунтування відповідачем відмови у поновленні раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_2 є таким, що суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача на пенсійне забезпечення.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

В матеріалах справи міститься копія трудової книжки ОСОБА_2, якою підтверджується, що позивач набув право на отримання пенсії за віком та отримував її до виїзду на постійне місце проживання за кордон в органах соціального захисту населення.

В силу ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування», поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Отже, поновлення виплати пенсії здійснюється за наявності не лише підстави, але й умов для виплати, тобто волевиявлення пенсіонера, його заяви.

Оскільки позивачу пенсія не нараховувалась, з моменту припинення виплат минуло більше пяти років, підстави для застосування ст.46 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» відсутні і при поновленні пенсії слід керуватись ч.3 ст.35, ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто поновлення слід здійснювати з дати звернення з заявою про поновлення пенсії, з 30.05.2015 року.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову в тому числі про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з метою відновлення порушених прав позивача, оскільки субєктом владних повноважень при винесенні рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, порушено вимоги Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.9, 11, 12, 71, 86, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФ України 25.11.2005 року, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання протиправним рішення, зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Рішення управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області №250 від 10.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті йому раніше призначеної пенсії за віком визнати протиправним.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 30.05.2015 року, та виплачувати її відповідно до чинного законодавства.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до адміністративного суду апеляційної інстанції через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутніми під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: І. О. Демиденко

Повний текс постанови виготовлений 09.10.2015 року