Справа № 461/11351/14-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Київ К/800/24528/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Сороки М. О., Чумаченко Т. А.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Садівничого товариства "Новинка" до Львівської міської ради, Міського голови Львівської міської ради ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування ухвали № 3137 від 20 березня 2014 року "Про скасування ухвали Львівської міської ради № 3690 від 24 червня 2010 року", касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду міста Львова від 05 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Садівниче товариство "Новинка" (далі - СТ "Новинка") звернулось до суду з адміністративним позовом до Львівської міської ради та Міського голови Львівської міської ради ОСОБА_1, в якому із врахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати незаконною та скасувати ухвалу органу місцевого самоврядування № 3137 від 20 березня 2014 року "Про скасування ухвали Львівської міської ради № 3690 від 24 червня 2010 року";

- визнати незаконними дії Міського голови Львівської міської ради ОСОБА_1, які полягають в оформленні зауваження № 1104/вих.-638 від 22 вересня 2014 року до ухвали Львівської міської ради "Про затвердження СТ "Новинка" проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання членам СТ "Новинка" земельних ділянок у районі вулиці Щирецької".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24 червня 2010 року суб'єктом владних повноважень погоджено СТ "Новинка" місця розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у районі вулиці Щирецької у місті Львові та прийнято відповідне рішення № 3690.

Отримавши вищезазначене погодження, позивачем виготовлено проект землеустрою стосовно відведення земельної ділянки у власність членам СТ "Новинка" для ведення садівництва та направлено до органу місцевого самоврядування для його затвердження.

Враховуючи відсутність будь-яких дій з боку суб'єкта владних повноважень, позивач звернувсь до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого зобов'язано Львівську міську раду внести питання затвердження проекту землеустрою на чергову сесію.

Однак, відповідачем прийнято ухвалу № 3137 від 20 березня 2014 року, якою скасовано рішення Львівської міської ради № 3690 від 24 червня 2010 року.

Разом з цим, Міським головою сформовано зауваження до проекту ухвали № 1104/вих.-638 від 22 вересня 2014 року "Про затвердження СТ "Новинка" проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх членам СТ "Новинка" у районі вулиці Щирецької".

Вважаючи дії відповідачів неправомірними та такими, що порушують законні права та інтереси СТ "Новинка" і членів садівничого товариства, позивач звернувсь до суду з вимогою про скасування ухвали органу місцевого самоврядування № 3137 від 20 березня 2014 року.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 05 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 3137 від 20 березня 2014 року "Про скасування ухвали Львівської міської ради № 3690 від 24 червня 2010 року".

Визнано незаконними дії Міського голови Львівської міської ради ОСОБА_1 та скасовано зауваження № 1104/вих.-638 від 22 вересня 2014 року про зупинення дії ухвали Львівської міської ради "Про затвердження СТ "Новинка" проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання членам СТ "Новинка" земельних ділянок у районі вулиці Щирецької".

Стягнуто на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 146,16 гривень.

У своїй касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В свою чергу, представник СТ "Новинка" у своєму запереченні вказує на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що СТ "Новинка" є добровільним об'єднанням громадян, які проживають або працюють у місті Львові і поширює свою діяльність на земельну ділянку, надану в постійне користування для організації колективного садівництва.

24 червня 2010 року суб'єктом владних повноважень прийнято ухвалу № 3690, у відповідності до якої позивачу погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у районі вулиці Щирецької (вулиця Землеробна) у місті Львові.

Отримавши вищезазначене погодження, позивачем виготовлено проект землеустрою стосовно відведення земельної ділянки у власність членам СТ "Новинка" для ведення садівництва та, з метою його затвердження сформовано відповідне звернення до Львівської міської ради із проханням розглянути порушене питання.

Однак, враховуючи бездіяльність органу місцевого самоврядування, позивач звернувсь до суду з адміністративним позовом.

Так, постановою Галицького районного суду міста Львова від 17 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року, визнано незаконною бездіяльність відповідача та зобов'язано Львівську міську раду внести на розгляд чергової сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність членам СТ "Новинка" земельної ділянки, площею 1,5010 га, в районі вулиці Щирецької міста Львова.

Проте, відповідачем з урахуванням клопотання Державної інспекції сільського господарства у Львівській області № 8997/3-9-8 від 21 листопада 2013 року та листа юридичного управління № 4-1104-1827 від 06 грудня 2013 року, керуючись статтею 144 Конституції України, підпунктом 32 пункту 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статтею 12 Земельного кодексу України прийнято оскаржувану ухвалу № 3137 від 20 березня 2014 року, якою скасовано ухвалу Львівської міської ради № 3690 від 24 червня 2010 року "Про погодження СТ "Новинка" місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у районі вулиці Щирецької".

Разом з цим, 22 вересня 2014 року Міською головою Львівської міської ради ОСОБА_1 сформовано зауваження № 1104/вих.-638 до проекту ухвали "Про затвердження СТ "Новинка" проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання членам СТ "Новинка" земельних ділянок у районі вулиці Щирецької".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана позивачем ухвала органу місцевого самоврядування суперечить рішенню Конституційного Суду України, а дії Міського голови не відповідають вимогам чинного законодавства.

Зазначена позиція була підтримана і Львівським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статей 11, 12 Земельного кодексу України повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

У відповідності до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Згідно із частиною десятою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Разом з цим, у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням клопотання Державної інспекції сільського господарства у Львівській області № 8997/3-9-8 від 21 листопада 2013 року, в якому вказано, що ухвала Львівської міської ради № 3690 від 24 червня 2010 року "Про погодження СТ "Новинка" місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у районі вулиці Щирецької" прийнята з порушенням вимог частини другої статті 35 Земельного кодексу України, в якій визначено, що іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди.

Вищезазначена підстава слугувала, на думку відповідача, до приведення у відповідність із законодавством прийнятого рішення з питань регулювання земельних відносин шляхом скасування рішення суб'єкта владних повноважень, яким погоджено СТ "Новинка" місця розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у районі вулиці Щирецької у місті Львові.

Слід зазначити, що станом на 25 вересня 2012 року Управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради був сформований висновок, яким погоджувалось надання земельної ділянки.

Разом з цим, з метою затвердження проекту землеустрою, СТ "Новинка" отримано всі необхідні погодження у відповідних службах.

Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що рішення Львівської міської ради, яким надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність членам СТ "Новинка" для ведення садівництва є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а отже ухвала Львівської міської ради № 3690 від 24 червня 2010 року не може бути в подальшому скасована органом місцевого самоврядування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку про протиправність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, що призвело до порушення законних прав та інтересів позивача.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 222-224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду міста Львова від 05 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. О. Сорока

Т. А. Чумаченко