Справа № 816/1224/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р.Справа № 816/1224/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2015р. по справі № 816/1224/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.02.2015 № та № .

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року у задоволені адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкових повідомлень - рішень відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 113.3 ст. 113 Податкового кодексу України, Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) зареєстрований як фізична особа-підприємець Реєстраційною службою Машівського районного управління юстиції Полтавської області 20.02.2014 та перебуває на обліку у Машівському відділені Карлівської ОДПІ з 21.02.2014, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На підставі направлень Головного управління ДФС у Полтавській області на перевірку від 11.12.2014 № 1231 та № 1232 та наказу Головного управління ДФС у Полтавській області від 10.12.2014 № 33 згідно зі статтею 80 Податкового кодексу України 11.12.2014 працівниками Головного управління ДФС у Полтавській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), а саме: магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, Полтавська область.

За наслідками проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1 відповідачем складено акт від 11.12.2014 № 0232/16/31/22/НОМЕР_3, яким зафіксовані порушення, зокрема пунктів 1, 11, 12, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (надалі - Закон № 265/95), статті 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (надалі - Закон № 481/95-ВР), пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (надалі - Положення № 637). За даним актом встановлено, зокрема:

- відсутність обліку товарів на місці реалізації (відсутні накладні) на загальну суму за цінами реалізації 1 047,38 грн;

- неоприбуткування готівкових коштів у книзі ОРО № р/1 на підставі фіскальних звітів чеків з № 0166 по № 0175 за період з 01.12.2014 по 10.12.2014 включно у сумі 1 801,80 грн та за 17.10.2014 на підставі фіскального звітного чеку № 0121 на суму 2 737,50 грн, всього на суму - 4 539,30 грн. За поясненнями позивача, викладеними, зокрема в позовній заяві, позивачем допущено невиконання записів у КОРО у зв'язку з хворобою ОСОБА_1

На підставі висновків акту перевірки від 11.12.2014 № 0232/16/31/22/НОМЕР_3 Карлівською ОДПІ винесені податкові повідомлення-рішення від 23.12.2014 № за порушення вимог Положення № 637 та за порушення вимог Закону № 265/95-ВР на загальну суму 24 878,26 та № за порушення вимог статті 18 Закону № 481/95-ВР на суму 10 000 грн.

Позивач оскаржив указані повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Головного Управління ДФС у Полтавській області.

За висновками Головного управління ДФС у Полтавській області прийнято рішення від 23.01.2015 № 20/П/16-31-10-04-11 про залишення без змін податкового повідомлення - рішення від 23.12.2014 № та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.12.2014 № в частині штрафної санкції у загальному розмірі 22 696,50 грн та зобов'язано Карлівську ОДПІ прийняти податкове повідомлення-рішення за порушення вимог пункту 2.6 Положення № на загальну суму 9 821,50 грн.

У даному рішення зазначено та з матеріалів справи вбачається, що в акті перевірки визначено суму не оприбуткованих коштів у загальній сумі 4 539,30; з урахуванням наданих до розгляду скарги документів (фіскального чеку від 17.10.2014 № 960, виданого чеку від 17.10.2014 № 961, пояснювальної записки від 17.10.2014) фактично не оприбуткована сума становить 1 964,30 грн.

За результатами розгляду первинної скарги ФОП ОСОБА_1 Карлівською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 02.02.2015 № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 9 821,50 грн, та від 02.02.2015 № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 2 181,76 грн.

Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення від 02.02.2015 № та № в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України. Листом від 12.03.2015 № 2249/П/99-99-10-01-02-25 скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з прийнятими відповідачем рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та дійшов до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, з метою, з якою це повноваження надане, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) спірних рішень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також відображених суб'єктом владних повноважень в акті перевірки від 11.12.2014 № 0232/16/31/22/НОМЕР_3 суджень на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг і його вимоги поширюються на всіх юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), а також на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг тощо, визначені Законом України №265/95-ВР.

Для цілей даного Закону суб'єкти, які здійснюють розрахункові операції, визначаються як суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Відповідно, усі підприємства, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані дотримуватися порядку проведення розрахунків, встановленого Розділом II Закону України №265/95-ВР, в тому числі і виконувати вимоги п.9 ст.3 цього Закону, які зобов'язують щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Згідно п. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Відповідно до п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320, оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктом 2.6 Положення визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Як вбачається із статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", пункту 1.2 Положення, книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг) .

Виходячи з того, що законодавством під "оприбуткуванням готівки" у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО розуміється своєчасне (у день одержання готівкових коштів) здійснення обліку таких коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО, то не здійснення відповідних записів у книзі обліку розрахункових операцій згідно із Z-звітом у день одержання готівкових коштів у порядку, встановленому законодавством, не може вважатися "оприбуткуванням готівки".

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. При цьому невідображення готівки у книзі обліку розрахункових операцій після їх проведення із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України по вирішенню спорів цієї категорії, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.12.2012 року №28332537, врахування якої є обов'язковою у розумінні ч. 1 ст. 244-2 КАС України.

Під час перевірки встановлено, що позивачем, в порушення пп. 2.6 п. 2 Положення № 637 незабезпечено своєчасне оприбуткування готівки до книги обліку розрахункових операцій за період з 21.07.2014 по 17.12.2014 на загальну суму 9556,45 грн.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу 2 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28 серпня 2013 року № 417, книга ОРО реєструється на кожний реєстратор розрахункових операцій або, якщо згідно із законодавством розрахунки можуть проводитися без застосування реєстратора розрахункових операцій, на окрему господарську одиницю. Кількість книг обліку розрахункових операцій, що реєструються одночасно, не обмежується.

Як зазначено в п.6 гл.2 розд. 4 Порядку № 417 використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума фінансових санкцій, застосованих податковим органом на підставі статті 1 Указу № 436/96 за порушення вимог пункту 2.6 Положення № 637, є обґрунтованою у розмірі 9 821,50 грн - за нездійснення обліку готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень за реалізований товар на загальну суму 1 964,30 грн у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків від 17.10.2014 та від 01.12.2014 по 10.12.2015 включно.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.02.2015 № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 2 181,76 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) станом на 11.12.2014 при перевірці магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, суб'єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1, виявлено відсутність обліку товарів (алкогольних напоїв - горілки та вина) на місці реалізації (відсутні накладні) на загальну суму за цінами реалізації 1 047,38 грн. На даній відомості міститься відмітка про те, що ОСОБА_2 - особа, яка проводила розрахунки, залишки ТМЦ підтверджує; накладні на вказаний товар відсутні.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування електронних контрольно-касових апаратів і товарно-касових книг при розрахунках із споживачами у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 01.06.2000 № 1776-ІІІ суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у встановленому порядку облік товарів за місцем їх реалізації та зберігання, реалізовувати тільки обліковані товари.

Статтею 3 Закону № 265/95 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідальність за порушення зазначених вимог передбачена статтею 20 Закону № 265/95, згідно з якою до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 Закону № 265/95 передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з вимогами підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов'язаної з роздрібним продажем пива та столових вин).

Отже, продаж підакцизних товарів (алкогольних напоїв) не підпадає під дію спрощеної системи оподаткування, тому фізична особа-підприємець зобов'язана здійснювати облік цих товарів.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

За визначенням термінів у даному Закону бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Згідно з частиною 2 статті 3 зазначеного Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати відповідні обов'язкові реквізити.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, у даному випадку, позивач зобов'язаний вести у порядку, встановленому законодавством, зазначений облік товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

При цьому, позивачем також не надано суду доказів на підтвердження того, що при адміністративному оскарженні до контролюючого органу вищезазначених податкових повідомлень-рішень ним були надані відповідні накладні на вказаний товар.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги надані позивачем до суду копії накладних та касових чеків.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, довів обґрунтованість висновків акту перевірки та правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 02.02.2015 № та № .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи податкові повідомлення-рішення від 02.02.2015 № та № , відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовна вимога про скасування такого рішення є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача у справі колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2015р. по справі № 816/1224/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 05.10.2015 р.