Справа № 735/57/15-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2015 м. Київ К/800/11473/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С., Швець В.В., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області на постанову Коропського районного суду Чернігівської області від 28.01.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області про призначення пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу за вислугу років, зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 16.12.2014р. та звернути до негайного виконання постанову суду в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Коропського районного суду Чернігівської області від 28.01.2015р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015р., позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області щодо відмови у призначенні пенсії позивачу за вислугу років. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 16.12.2014р. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач працювала: з 15.08.1986р. по 05.06.1989р. вчителем початкових класів, з 08.06.1989р. по 17.05.1990р. вихователем в дитячому садку, з 21.05.1990р. по 01.09.1993р. культорганізатором та методистом районного центру дитячої творчості, з 01.09.1993р. по 31.03.2005р. викладачем географії та малювання.

В період з 01.04.2005р. по 31.08.2005р. та з 01.09.2005р. по 27.11.2014р. позивач працювала викладачем географії на вільну кількість годин та на неповне педагогічне навантаження відповідно.

16.12.2014р. позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області із заявою від 16.12.2014р. про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням від 23.12.2014р. Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області відмовило у призначенні пенсії в зв'язку з недостатністю спеціального стажу роботи, через незарахування роботи на посаді культорганізатора та методиста районного центру дитячої творчості у період з 21.05.1990р. по 31.08.1993р. та незарахування роботи за сумісництвом на посаді викладача географії у період з 01.04.2005р. по 27.11.2014р.

Відповідачем враховано спеціальний стаж на посаді працівника освіти лише з 15.08.1986р. по 05.06.1989р., вчителем початкових класів з 08.06.1989р. по 17.05.1990р. вихователем в дитячому садку та з 01.09.1993р. по 31.03.2005р. викладачем географії та малювання, що становить всього 15 років 4 місяці та 1 день і не дає право на призначення пенсії як працівнику освіти.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що з врахуванням часу роботи за сумісництвом, педагогічний стаж позивача складав більше 25 років на час звернення до відповідача, за призначенням пенсії за вислугою років в порядку, передбаченому п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій з урахуванням наступного.

Згідно із пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993р. передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Як встановлено судами та вже зазначалось раніше, позивач працювала за сумісництвом на посаді вчителем географії у період з 01.09.2005р. по 27.11.2014р. з обсягом роботи не менше ніж 0, 5 посадового окладу.

За правилами ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Так, згідно зі ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, у зазначених нормативно-правових актах відсутнє застереження щодо призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи, таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи, що в даному випадку підтверджується записами трудової книжки позивача.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області залишити без задоволення, а постанову Коропського районного суду Чернігівської області від 28.01.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач В.М. Кочан

судді С.С. Пасічник

В.В. Швець