Справа № 725/4425/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/4425/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Піхало Н.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

01 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Бірюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Чернівцях про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

10.08.2015 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Чернівцях про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Першотравневий районний суд міста Чернівці від 25.08.2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25.08.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 є громадянкою України та перебуває на консульському обліку, що підтверджується ксерокопією паспорта позивача (а.с. 6), а станом на 2015 рік постійним місцем проживання позивачки є Федеративна Республіка Німеччина, про що також є відповідна відмітка у паспорті позивача.

Крім того, позивач перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію за віком, однак з березня 2012 року у звязку із виїздом її на постійне місце проживання за кордон виплата пенсії ОСОБА_4 була припинена.

Позивач з метою поновлення виплати раніше призначеної пенсії, 6 липня 2015 року особисто звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати належної їй пенсії за віком (а.с. 7) й відповідно відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаного, зокрема факту того, що заява про поновлення виплати пенсії позивачем не була подана особисто.

Разом з тим, листом від 10 липня 2015 року управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці було відмовлено ОСОБА_4 у поновленні виплати пенсії за віком у звязку із виїздом останньої за кордон.

Зокрема, відповідач як на підставу для відмови вказав на те, що законодавством України не передбачено виплати пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання до держав, з якими не укладено міжнародних договорів в галузі пенсійного забезпечення, а також вказав на існуючий порядок звернення громадян до Управління із відповідними заявами про поновлення виплати пенсії та перелік необхідних документів, які мають бути додані до заяви (а.с. 8-9).

Вважаючи зазначені дії незаконними позивач звернувся до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Конституції України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 цього Закону врегульовано, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Федеративною Республікою Німеччина стосовно призначення та виплати пенсій не укладалося.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від. 07.10.2009 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними ) положення п.2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ, у зв'язку з чим не підлягають застосуванню. Даним рішенням, зазначено, що вказаними нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у разі старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія в Україні чи за її межами.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо протиправності припинення виплати призначеної ОСОБА_4 пенсії, оскільки це суперечить чинному законодавству України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду -без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях залишити без задоволення, а постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 07 жовтня 2015 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.