Справа № 2-а-1104/2010
Суддя: Шляхов В. І.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ріпкинський районний суд Чернігівської області
Справа № 2-а-1104/2010 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Шляхова В. І., за участю секретаря Нерус Н. І.,

розглянувши порядку письмового провадження в смт. Ріпки адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України Ріпкинському районі Чернігівської області, про визнання незаконними дій органу владних повноважень, стягнення з відповідача невиплаченої соціальної допомоги.

встановив:

Звернувшись до суду з адміністративним позовом до відповідача позивачка просила визнати незаконними дії управління ПФУ щодо відмови у перерахунку доплати до пенсії передбаченої ст. 6 Закону України (далі ЗУ) Про соціальний захист дітей війни, оскільки має право на щомісячну соціальну допомогу у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, а відповідач нараховує та виплачує її у меншому розмірі. Оскільки в 2009-2010 роках Верховною Радою України не приймались закони, якими зупинялась дія ст. 6 ЗУ соціальний захист дітей війни», або іншим чином обмежувалась її дія, просила стяги відповідача на її користь невиплачену соціальну допомогу за 2009 рік та за 2010 рік по звернення до суду.

Ухвалою судді від 03 грудня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_2 в частині вимог про визнання дій незаконними та стягнення коштів за періоди з 01 січня 2009 р. по 31 грудня 2009 р., з 1 січня 2010 р. по 02 червня 2010 року включно залишено без розгляду у решті вимог справа була призначена до судового розгляду.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Позивачка клопоче про розгляд справи в її відсутність, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для її правильного вирішення, а особиста участь сто судовому засіданні - не обовязкова, суд у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши доводи адміністративного позову, зважаючи на відсутність як заперечень так і визнання позову відповідачем, інші матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, позивачка є дитиною війни в розумінні ст. 1 ЗУ Про соціальний захист дітей війни, на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії передбачені цим Законом. Відповідно чинної редакції ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної за віком. Верховною Радою України в 2010 р. не приймались закони, якими зупинялась на 2010 р. дія ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», або іншим чином обмежувалась її дія.

Суд погоджується з позивачкою про те, що для визначення розміру надбавки до пенсії за ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни підлягає застосуванню абзац 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлений в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, суд враховує, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування (ч. 2 ст. 22 Конституції) чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (ч. З ст. 22 Основного Закону). У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. № 5- рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що згідно зі статтею 22 Конституції конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ч. 2), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч. 3). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Таким чином, суд знаходить, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини за період з 03 червня 2010 року по 02 грудня 2010 року обраховував та виплачував позивачці підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», у занижених сталих розмірах, у той час, як розміри вказаної соціальної допомоги за законом підлягають обовязковому перерахунку у залежності від зміни розміру мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи ст.ст. 21, 105, 162 КАС України, виходячи з ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав позивачки, суд знаходить, що належить вийти за межі заявлених вимог, оскільки у обраний нею спосіб їх неможливо захистити. Отже ці дії відповідача слід визнати протиправними та зобовязати його вчинити певні дії на поновлення порушеного права позивачки та у звязку з цим задовольнити позов частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць, та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України належить встановити строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови.

Керуючись ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни, ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 6, 8 - 11, 70, 71, 86, 159 - 163, 167, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області щодо виплати ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги у розмірі менше 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 03 червня 2010 року по 02 грудня 2010 року - протиправними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області здійснити нарахування ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги за період з 03 червня 2010 року по 02 грудня 2010 року відповідно до ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни та провести виплату за виключенням сплачених сум.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити через їх безпідставність.

Судові витрати відсутні.

Управлінню Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області постанову у межах суми стягнення за один місяць виконати негайно.

Управлінню Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області встановити строк для подачі звіту про виконання даної постанови до 20 січня 2011 року.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суд Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя В.І. Шляхов