Справа № 2а-0770/3667/12
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 р. Справа № 876/981/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дудка І.С.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у адміністративній справі №2a-0770/3667/12 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Закарпатській області треті особи Головне управління Міндоходів в Закарпатській області, Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичний осіб-підприємців, легалізації об'єднань громадян реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Головного управління статистики у Закарпатській області, третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління Міндоходів в Закарпатській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, Відділу держаної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, легалізації об'єднань громадян реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Закарпатській області про визнання дій протиправними із зобов'язанням вчинити певні дії, визнання відсутності повноваження у певній частині та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга та доповнення до неї, в яких зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою судом першої інстанції без дотримання норм процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, із неправильно встановленими судом першої інстанції обставинами справи, які суд помилково вважав доведеними, із невідповідністю висновків суду справжнім обставинам справи та із перешкоджанням судом захисту належним чином для поновлення прав, однак на користь зацікавлених осіб. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, позивач апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове законне судове рішення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстава, що судом не здобуто доказів порушення відповідачем норм Закону України «Про державну статистику» та Постанови Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 року, оскільки жодним із зазначених нормативних актів не передбачався, на час виникнення спірних правовідносин, обов'язок органу статистики здійснювати перевірку даних, що надаються юридичними особами і які вносяться до Єдиного державного реєстру та дії відповідача щодо недостовірного інформування органів державної влади і громадян про виключення Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну Держалкогольтютну Мінфіну України у зв'язку із його ліквідацією не порушують прав свобод та інтересів позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Позивач просить суд визнати внесені відповідачем записи від 18.12.2001 року за №375 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про ліквідацію від 18.08.2001 року Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну до завершення ліквідаційної процедури - неправомірними, протиправними, а потім нечиннними; визнати дії відповідача щодо вчинення коригування картки від 18.12.2001 року шляхом внесення записів про ліквідацію та виключення із ЄДРПОУ Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу спирту, алкоголю і тютюну Держалкогольтютну Мінфіну України протиправними; визнати відсутність повноважень відповідача на коригування картки шляхом внесення запису про ліквідацію від 18.08.2001 року та виключення із ЄДРОПУ без завершення його ліквідаційної процедури Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу спирту, алкоголю і тютюну Держалкогольтютну Мінфіну України без завершення ліквідаційної процедури в повному обсязі; визнати протиправним дії відповідача щодо недостовірного інформування органів державної влади і громадян про виключення Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну Держалкогольтютну Мінфіну України у зв'язку із його ліквідацією шляхом видання та направлення: повідомлення від 13.06.2002 року №14-11/1404 на запит судді Апеляційного суду Закарпатської області Бим М.Є., повідомлення від 28.01.2002 року №14-11/159 на запит начальника Міського відділу ДВС Ужгородського міського управління юстиції; довідки від 18.12.2001 року №14-11/2399 громадянину ОСОБА_2., а ці документи суд має визнати незаконними; визнати дії відповідача щодо недотримання пункту 18 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затв. ПКМ 22 січня 1996 року №118 та порядку виключення у зв'язку з ліквідацією із ЄДРПОУ від 18.12.2001 року Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу спирту, алкоголю і тютюну Держалкгольтютюну Мінфіну України без завершення ліквідаційної процедури; зобов'язати Головне управління статистики у Закарпатській області згідно наданих повноважень за ст. 13 Закону «Про державну статистику» внести відповідні виправлення до записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ліквідації Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу спирту, алкоголю і тютюну у зв'язку із не завершенням ліквідаційних процедур; зобов'язати Головне управління статистики у Закарпатській області визнати коригування картки шляхом внесення запису від 18.12.2001 року в ЄРПОУ про ліквідацію Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу спирту, алкогольних і тютюнових виробів Держалкогольтютюну Мінфіну України без ліквідаційної процедури-протиправними; невідкладно вжити міри для скасування (відміни внесеного запису про ліквідацію Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу спирту алкогольних напоїв і тютюнових виробів Держалкогольтютюну Мінфіну України щодо виключення його із ЄДРПОУ від 18.12.2001 року; зобов'язати Головне управління статистики у Закарпатській області спростувати недостовірну інформацію та довести до відома усіх заінтересованих органів державної влади та громадян у встановленому законом порядку (із опублікуванням в засобах масової інформації) про помилкове виключення Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу спирту, алкоголю і тютюну Держалкогольтютну Мінфіну України із ЄДРПОУ 18.12.2001 року у зв'язку із ліквідацією; вжити заходи у встановленому законом порядку для відміни державної реєстрації припинення у зв'язку з ліквідацією юридичної особи Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу спирту, алкоголю і тютюну Держалкогольтютюну Мінфіну України; встановити строк відповідачу для подання ним звіту про виконання постанови за наслідками розгляду цієї справи; стягнути з відповідача на користь позивача завдану протиправними діями моральну шкоду в сумі 30000 гривень.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Положенням про Державний комітет статистики України, затвердженим Указом Президента України від 6 листопада 1997 року №1249/97, визначено, що Державний комітет статистики України (далі - Держкомстат України) є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує проведення в життя державної політики в галузі статистики, створення і належне функціонування загальнодержавної системи економіко-статистичної інформації.

Держкомстату України підпорядковані органи державної статистики в Автономній Республіці Крим, областях, районах і містах, а також підприємства, установи, організації, що належать до сфери його управління, які разом складають єдину систему органів державної статистики України.

Згідно п.5 пп. 22 Положення, Держкомстат відповідно до покладених на нього завдань забезпечує створення і ведення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, визначення організаційних і методологічних принципів його ведення, організацію єдиного державного обліку всіх суб'єктів господарської діяльності, що підлягають включенню до даного реєстру, розробку інструктивних, нормативних документів, розроблення і вдосконалення технології та програмних засобів ведення цього реєстру та державних класифікацій, що використовуються органами державної статистики, а також інформаційно-довідкове обслуговування користувачів даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, випуск бюлетенів і збірників на базі цих даних.

Статтею 10 Закону України «Про державну статистику», в редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин, який набув чинності з 01 січня 2001 року, Єдиний державний реєстр підприємств і організацій України - автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про всіх юридичних осіб, їх філії, відділення, представництва та інші відособлені структурні підрозділи, що знаходяться на території України, а також про юридичних осіб, їх філії, відділення, представництва та інші відособлені структурні підрозділи, що знаходяться за межами України і створені за участю юридичних осіб України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну статистику», Створення і ведення Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, розроблення організаційних і методологічних принципів його функціонування забезпечуються органами державної статистики.

Згідно статті 11 цього Закону, органи державної статистики становлять в тому числі територіальні органи державної статистики, що утворюються відповідно до законодавства спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики в Автономній Республіці Крим, областях, районах та містах і підпорядковані йому. Зазначені в статті 11 цього Закону, органи складають єдину систему органів державної статистики України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №118, затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України і введено його в дію з 1 січня 1996 року. Відповідно до вказаного Положення Міністерство статистики вживає заходи для створення та ведення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

За змістом даного Положення, Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України - це автоматизована система збору, накопичення та обробки даних про підприємства та організації всіх форм власності, а також їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо).

Згідно п. 5 Положення, Державний реєстр ведеться на основі нормативних, установчих (для включення до Державного реєстру) та ліквідаційних (для виключення з Державного реєстру) документів, а для суб'єктів підприємницької діяльності - на основі копії реєстраційної картки з відміткою про державну реєстрацію в органах державної реєстрації за місцезнаходженням суб'єкта. За пунктом 6, створення і ведення Державного реєстру здійснюється Держкомстатом, що також є його розпорядником. Розпорядниками територіальних рівнів є відповідні органи державної статистики в областях.

Відповідно до п. 17 Положення, виключення суб'єкта господарської діяльності з Державного реєстру здійснюється за умови виконання всіх заходів щодо його ліквідації які випливають із Законодавства України. Пункт 18, визначає підстави виключення з Єдиного державного реєстру для суб'єктів господарської діяльності, що не проходять державної реєстрації, - рішення (наказ, постанова, розпорядження) про ліквідацію суб'єкта після здійснення всіх заходів щодо його ліквідації згідно з законодавством. На підставі зазначених документів орган, який прийняв рішення про ліквідацію суб'єкта господарської діяльності, заповнює і в десятиденний термін подає до відповідного органу державної статистики ліквідаційну картку встановленого зразка (із змінами за постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.98 р. №1298).

Указом Президента України №1573/99 від 15.12.1999р. «Про зміни в структурі центральних органів виконавчої влади» було ліквідовано Державний комітет України з монополії на виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, а його функції покладено на Міністерство фінансів України.

В подальшому постановою КМ України №690 від 24.04.2000р. «Про утворення Державного департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну» у складі Міністерства фінансів утворено Державний департамент регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну як урядовий орган державного управління.

Указом Президента України №510/2001 від 11.07.2001р. «Про посилення державного контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» з метою забезпечення реалізації державної політики у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, підвищення ефективності контролю в цій сфері, збільшення надходжень доходів до бюджету було покладено на Державну податкову адміністрацію України забезпечення реалізації державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, здійснення міжгалузевої координації у цій сфері.

Відповідно до постанови КМ України №1514 від 04.10.2000р. «Про затвердження Положення про Державний департамент регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну», Державний департамент регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну (Держалкогольтютюн) був урядовим органом державного управління, який діяв у складі Мінфіну і підпорядковувався йому.

Наказом від 23.07.2001 року №107 «Про реорганізацію роботи, пов'язаної з ліквідацією Державного департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну у складі Міністерства фінансів України» на виконання Указу Президента від 11.07.2001 року №510/2001 та з метою здійснення заходів щодо ліквідації Державного департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю та тютюну у складі Мінфіну України та створюється у складі ДПА України відповідний департамент із його територіальними відділами. У пункті другом даного Наказу визначено, що начальникам територіальних управлінь Держалкогольтютюну Міністерства фінансів України здійснити заходи з ліквідації та створити під своїм головуванням комісії з ліквідації територіальних управлінь.

18 серпня 2001 року №375 -Р Кабінетом Міністрів України видано Розпорядження про утворення комісії з ліквідації Держалкогольтютюну, де головою ліквідкомісії визначено Рябоконь Василя Петровича.

Крім того, на виконання цього Указу Постановою КМ України №940 від 07.08.2001р. «Про заходи щодо посилення державного контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та справлянням акцизного збору» утворено у складі Державної податкової адміністрації Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів як самостійний функціональний підрозділ з правами юридичної особи, у складі державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі - регіональні управління Департаменту з правами юридичної особи та їх територіальні підрозділи.

Пунктом 12 цієї постанови зобов'язано Міністерство фінансів України і Державну податкову адміністрацію України утворити ліквідаційну комісію та у двомісячний термін ліквідувати Державний департамент регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну; здійснити заходи щодо передачі в установленому порядку Державній податковій адміністрації України майна, яке залишиться після ліквідації Державного департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну, його територіальних підрозділів.

На виконання вказаних нормативно - правових актів, начальником Закарпатського управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну ОСОБА_2. видано наказ №72 від 11.09.2001р. про ліквідацію Закарпатського управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну.

Крім того, 17.12.2001р. ОСОБА_2., як головою ліквідаційної комісії Закарпатського управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну була заповнена та подана до Головного управління статистики Закарпатської області ліквідаційна картка.

Згідно листа Міністерства фінансів України №104-518/34 від 08.02.2002р. комісія з ліквідації Державного департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну завершила роботу 20.12.2001р., ліквідаційний баланс подано до КМ України 20.12.2001р. за №090/9, що слідує із Ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2010 року.

Частиною 1 ст. 72 КАС України, встановлено що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно наявної у справі довідки №2117 від 13.12.2000 року до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України включено Закарпатське обласне управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю та тютюну (ідент. код 25441299) .

Згідно Ліквідаційної картки, код підприємства що виключається із та має назву - Закарпатське обласне управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю та тютюну, м. Ужгород. пл. Народна 4, згідно Постанови КМУ №940 від 07.08.2001 року, Розпорядження КМ України №375-р, Наказ Ліквідаційної комісії від 06.09.2001 року № 2, датою ліквідації є 06 вересня 2001 року за Наказом №2 від 06.09.2001 року голови ліквідаційної комісії.

За довідкою від 18 грудня 2001 року, виданої начальником управління статистики голові ліквідаційної комісії з ліквідації Закарпатського обласного управління Державного регулювання виробництва та обігу алкоголю та тютюну ОСОБА_2. - Закарпатське обласне управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю та тютюну вилучено із ЄДРПОУ 18 грудня 2001 року (код 25441299).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що доводи позивача про те що орган статистики у Закарпатській області не мав права та повноважень видати особі керівнику ОСОБА_2. для заповнення та прийняти від 17.12.2001 року заповнену особисто ним ліквідаційну картку Закарпаталкогольтютну, а не органу який прийняв рішення про ліквідацію суб'єкта господарської діяльності є безпідставними, оскільки головою комісії з ліквідації Держалкогольтютюну був Рябоконь В.П., а не ОСОБА_2. що підтверджується Розпорядженням №375 - Р від 18.08.2001 року.

Щодо виведення із ЄДРПОУ 18.12.2001 року Закарпаталкгольтютюн та без внесення відомостей про його правонаступника Регіонального управління ДААК ДПА України в Закарпатській області, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до п. 13 постанови КМ України від 07.08.2001 року №940 «Про заходи щодо посилення державного контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та справлянням акцизного збору», «У позиції 27 переліку ліцензування затвердженого Постановою КМ України від 14.11.2000 року №1698, слово «Держалкогольтютюн» замінено словами «Департамент з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів». Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність Постанова КМ від 24.04.2000 року №690 «Про утворення державного департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну».

Наказом від 23 липня 2001 року №107, на виконання Указу Президента від 11.07.2001 року №510/2001, Голова ліквідаційної комісії з ліквідації Державного департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю та і тютюну та його територіальних підрозділів (Держалкогольтютюн) Гочарук В.Я. за пунктом 2 цього Наказу, начальникам територіальних управлінь Держалкогольтютюну Міністерства фінансів України доручено здійснити заходи, пов'язані з ліквідацією, створити під своїм головуванням комісії з ліквідації територіальних управлінь, забезпечити їх діяльність, здійснити інвентаризацію та оцінку майна, закріпленого за територіальними органами, провести звірки взаємних розрахунків кредиторів.

Наказом Міністра фінансів №400/341 від 31.08.2001 року розроблено заходи, пов'язані із ліквідацією Державного Департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну (Держалкгольтютюн), передачею майна, де п. 7 визначено, що ліквідаційній комісії провести заходи з ліквідації Держалкогольтютюну протягом 2 місяців з моменту попередження про наступне звільнення останнього працівника Держалкогольтютюну та подати до 15 листопада 2001 року Кабінетові Міністрів України ліквідаційний баланс і звіт за результати роботи з урахуванням здійснених заходів щодо передачі майна.

В матеріалах справи наявний наказ №72 від 11 вересня 2001 року про ліквідацію Закарпатського управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну, виданий начальником управління ОСОБА_2. на виконання наказу Комісії з ліквідації Держалкогольтютну від 06.09.2001 року №2, Постанови КМ №375 від 18.08.2001 року, Розпорядження №355-Р від 18.08.2001 року КМ України, наданий за вимогою суду слідчим в ОВС СВ прокуратури Чернівецької області та витяг з протоколу засідання ліквідкомісії №2 від 03.09.2001 року.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2. як голова територіальної ліквідаційної комісії, який очолював Закарпатське обласне управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну як керівник до процедури ліквідації установи, діяв в межах повноважень, а відповідно Головне управління статистики у Закарпатській області правомірно отримало ліквідаційну картку Закарпаталкоголютюну від ОСОБА_2., що повністю узгоджується із приписами ч. 3 п. 18 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України та підтверджується вищевказаними доказами.

Рішення про ліквідацію визначено постановою Кабвнету Міністрів України №940 від 07.08.2001 року та зобов'язано Міністерство фінансів України і Державну податкову адміністрацію України утворити ліквідаційну комісію та у двомісячний термін ліквідувати Державний департамент регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну, тому внесення Головним управлінням статистики в Закарпатській області до Єдиного державного реєстру запису про виключення з ЄДРПОУ даної установи, стосується виключно реєстрації факту припинення в результаті ліквідації Закарпатського обласного управління Державного регулювання виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Держалкогольтютюн Мінфіну України.

Щодо Наказу (по особовому складу) від 26.11.2001 року про звільнення ОСОБА_2. 26 листопада 2001 року з посади начальника Закарпатського управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну у зв'язку з ліквідацією Держалкгольтютюну, що станом на 17.12.2001 року не був начальником Закарпаталкогольтютну як доводила позивач, то суд першої інстанції також правильно зазначив, що за даним наказом останній звільнений із посади керівника Закарпаталкогольтютюну, однак останнім подавалася ліквідаційна картка до органу статистики як головою ліквідаційної комісії Закарпаталкогольтютюну, тому судом не встановлено будь-якого порушення у вигляді протиправності дій з боку відповідача шляхом корегування карти чи внесені запису від 18.12.2001 року.

Що стосується доводів апелянта про те, що незаконне посилання суду на наказ Державного департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну Міністерства фінансів України від 23.07.2001р. №107 «Про організацію роботи пов'язаної з ліквідацією Державного Департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну у складі Міністерства фінансів України», то вказаний наказ був наявний у всіх загальнодоступних джерелах та він визначає повноваження начальників територіальних органів Держалкогольтютну по ліквідації очолюваних ними територіальних управлінь, а не як вважає апелянт, що така ліквідація повинна буда здійснюватись безпосередньо головою ліквідкомісії центрального органу Рябоконем В.П.

Крім того, що стосується доводів апелянта про те, що вказаний вище наказ не є належним та допустимим доказом у даній справі, суд вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 69 КАС України визначено поняття доказів. Відповідно до ч. 1 вказаної статті доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З огляду на наведене, закони та будь - які інші нормативно - правові акти не є доказами в ході розгляду справи у суді.

Таким чином в ході розгляду даної справи судом першої інстанції та в суді апеляційної інстанції не здобуто доказів порушення відповідачем норм Закону України «Про державну статистику» та Постанови Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 року, оскільки жодним із зазначених нормативних актів не передбачався, на час виникнення спірних правовідносин, обов'язок органу статистики здійснювати перевірку даних, що надаються юридичними особами і які вносяться до Єдиного державного реєстру, в тому числі здійснювати контроль за повнотою заповнення ліквідаційної картки та її відповідність нормативним чи установчим документам.

Крім того, на момент реєстрації ліквідації Держалкоголтютюн у 2001 році, органи статистики не були уповноважені вимагати та перевіряти наявність ліквідаційного балансу установи, а також вимагати відомості про правонаступника. Відповідальність за дії, направлені на порядок ліквідації, реорганізації державних установ несе засновник та правонаступник реорганізованої чи ліквідованої установи, організації.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо недостовірного інформування органів державної влади і громадян про виключення Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну Держалкогольтютюну Мінфіну України у зв'язку із його ліквідацією шляхом видання та направлення: повідомлення від 13.06.2002 року №14-11/1404 на запит судді Апеляційного суду Закарпатської області Бим М.Є., повідомлення від 28.01.2002 року №14-11/159 на запит начальника Міського відділу ДВС Ужгородського міського управління юстиції; довідки від 18.12.2001 року № 14-11/2399 громадянину ОСОБА_2., то колегія суддів апеляційного суду в цій частині погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані дії не порушують прав позивача з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи наведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Крім цього, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, однак оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно на противагу вказаному вище, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які не впливають на суб'єктивні права та обов'язки особи, зокрема, ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даному випадку, у разі незгоди позивача з діями чи рішенням відповідача щодо недостовірного інформування органів державної влади і громадян щодо ліквідації юридичної особи, не може бути та мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, тобто обраний позивачем спосіб захисту права шляхом визнання незаконними даних документів, не відповідає його змісту, оскільки Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

З урахуванням наведеного не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги є похідним від вищенаведених та вимога про задоволення моральної шкоди, оскільки, судом не встановлено незаконних дій чи бездіяльності відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення та відповідача є протиправним, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для їх визнання протиправними не вбачається.

Крім того, апелянт у апеляційній скарзі та доповненнях до неї зазначає і про ряд порушень судом норм процесуального права, з приводу чого колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Позивач зазначає, що нею неодноразово в ході судового розгляду справу було змінено підставу та предмет позову, про те судом першої інстанції такі заяви приймались та повертались без винесення процесуального документу, чим було позбавлено позивача права на оскарження процесуальних документів.

З цього приводу колегія суддів зазначає, наступне. Більшість заяв позивача «про збільшення позовних вимог, зміну підстави та предмету позову», як видно з досліджених апеляційним судом матеріалів справи, буди подані до початку судового розгляду справи, який відповідно до ст. 135 КАС України починається доповіддю головуючого в судовому засіданні про зміст позовних вимог.

Крім того, з поданих заяв видно, що усі вони стосуються визнання протиправними дій відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про ліквідацію Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну, що свідчить про те, що предмет позову у справі позивачем фактично не змінювався.

Такі заяви приймались та повертались протокольними ухвалами суду.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом було відхилено відводи головуючому у справі судді Скаль Т.В., то передбачені ст. 27 КАС України підстави для відводу були відсутні.

Щодо відводу секретарю судового засідання у зв'язку із зауваженнями до журналу судового засідання, то підстави для відводу секретаря судового засідання передбачені ст. 29 КАС України також були відсутні, а порядок подання та розгляду зауважень до журналу судового засідання передбачений ст. 46-1 КАС України.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду не знаходить порушення норм процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції суд не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у адміністративній справі №2a-0770/3667/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 22.09.2015р.