Справа № 2-а-602/2010
Суддя: Зейкан І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кузнецовський міський суд Рівненської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2010 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючої судді Зейкана І.Ю.

при секретарі судового засідання Нафєєвій Н.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань Кузнецовського міського суду адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області про перерахування пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду звернувся ОСОБА_3 із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області (далі - УПФ) з вимогами визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м.Кузнецовську Рівненської області; зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3, як інваліду другої групи інвалідності, повязаною з Чорнобильською катастрофою, відповідно до положень ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ (далі - Закон України №796-ХІІ), починаючи з 16.03.1995 року до 02.02.2010 року та з 03.02.2010 року як інваліду ІІІ групи інвалідності повязаної із Чорнобильською катастрофою, а також зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду другої групи інвалідності, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 16.03.1995 року до 02.02.2010 року, а з 03.02.2010 року в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, які інваліду ІІІ групи інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є інвалідом третьої групи інвалідності, повязаної з наслідками аварії на ЧАЕС. З 16.03.1995 року до 02.02.2010 року отримував пенсію по другій групі інвалідності. Однак, розмір призначеної та виплачуваної пенсії не відповідає розмірам, що встановлені нормою ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком, а по ІІ 8 мінімальних пенсій за віком. Крім того, вказує, що йому не виплачувалась у повному розмірі щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, яка повинна була виплачуватись коли він був інвалідом ІІ групи інвалідності у розміні 75 % мінімальної пенсії за віком, а з 03.02.2010 року у розмірі 50%, як то передбачено ст.50 вищевказаного Закону України.

Позивач вважає, що на підставі положень ст. 28 ч.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» слід брати за базову величину мінімального розміру пенсії за віком розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У перерахунку пенсії позивачу відмовлено, тому й звернувся до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги, дав пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтовувався позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю. Обґрунтовує тим, що до 16.07.08р. була чинною постанова КМ України №1 від 03.01.02р., згідно якої було встановлено, що виходячи з розміру 19, 91 грн. провадиться розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону № 796 ХІІ. З 16.07.08р. виплата пенсій згідно ст.54 Закону № 796 ХІІ не врегульована законодавчо, оскільки не нормативно визначено з якого розміру слід обчислювати даний вид пенсії. Відповідач вказує на неможливість застосувати для визначення нижчої межі пенсії, передбаченої ст.54 Закону № 796 ХІІ, той мінімальний розмір пенсії за віком, що визначений ст. 28 ч.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», так як цей розмір застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Також, посилається на те, що п.4 Постанови КМУ №530 від 28.05.08 встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, тим що належать до категорії 1 інвалідам ІІІ групи 15 відсотків, а ІІ групи 20 відсотків.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши інші докази у справі приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

З копії посвідчення серії А №54600 вбачається, що дійсно ОСОБА_3 з 31.03.1995 року є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відповідно до витягу із акту огляду у МСЕК № 151979, з 16.03.1995 року ОСОБА_3 призначено ІІ групу інвалідності за захворюванням, повязаним з наслідками аварії на ЧАЕС. Ця група інвалідності йому продовжена до березня 1998 року, відповідно до актів огляду у МСЕК №136147, №214511.

З 09.02.1998 року позивачу встановлена третя група інвалідності за захворюванням повязаним з наслідками аварії на ЧАЕС, що підтверджується витягом з акту огляду у МСЕК №214736.

З 07.02.2001 року ОСОБА_3 встановлена ІІ група інвалідності за захворюванням повязаним з наслідками аварії на ЧАЕС, що підтверджується витягами з акту огляду у МСЕК №007316, №026890, №105492.

Згідно з витягом з акту огляду у МСЕК № 0170043 з 03.02.2010 року та до віку позивачу встановлена ІІІ група інвалідності за захворюванням повязаним з наслідками аварії на ЧАЕС.

З матеріалів пенсійної справи до копії довідки УПФ №853 від 29.09.2010 року, вбачається, що позивач отримував пенсію відповідно до ст.54 Закону України №796-ХІІ у період з 16.03.95 до 14.06.2005 року як інвалід ІІ групи інвалідності, з 01.03.10 та довічно отримує пенсію як інвалід ІІІ групи інвалідності. Перехід з одного виду пенсії на інший відбувався за його заявами.

З розпорядження № 108861 від 18.09.2002 року, яке міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_3 № 108861 вбачається, що вперше відповідачем призначена пенсія позивачу з 05.08.2002 року. До цього пенсія призначалась, нараховувалась та виплачувалась управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради, а тому вимоги позивача до УПФ у період до 05.08.2002 року є безпідставними. Крім того, у судовому засіданні порушення права на пенсію позивача до цього часу не встановлено.

З цього ж розпорядження та пояснень представника відповідача вбачається, що додаткова пенсія ОСОБА_3 з 05.08.2002 року до 01.01.2008 року, нараховувалась виходячи із розміру 19,91 грн., який встановлений постановою КМУ №1 від 03.01.2002 року.

При цьому, у період з 01.04.2002 року до 30.06.2003 року мінімальний розмір пенсії був визначений постановою КМУ №279 від 13.03.2002 року на рівні 47,30 грн., а з 01.07.2003 року до 31.12.2003 року постановою КМУ №544 від 15.04.2003 року на рівні 50 грн., з 01.01.2004 року до цього часу Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, змінами до якого з 12.01.2005 року мінімальний розмір пенсії встановлений у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З цього вбачається, що відповідачем порушені права позивача на відповідну пенсію, оскільки розмір мінімальної пенсії, з якого слід обраховувати пенсію відповідно до ст.50, 54 Закону України №796-ХІІ, визначався постановами КМУ №279, №544 та Законом України №1058-ІV, а в постанові КМУ №1, на яку посилається відповідач відсутнє визначення розміру мінімальної пенсії.

Відповідно до ст.54 ч.1 Закону України № 796 ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Частиною 4 цієї ж статті Закону визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком, по ІІ групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України № 796 ХІІ, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІІІ групи 50 процентів мінімальної пенсії за віком, інвалідам ІІ групи інвалідності 75 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007року передбачена інша редакція частини 4 статті 54 Закону України № 796 ХІІ - частину 3 і 4 ст.54 замінено чотирма частинами іншого змісту. У цій редакції ст.54 ч.3 (від 28.12.07р.) визначено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильської катастрофою, не можуть бути нижчими для інвалідів щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою по ІІІ групі інвалідності 110 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, по ІІ групі інвалідності - 120 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Цим самим законом викладена інша редакція ст.50 Закону України № 796 ХІІ, зокрема, Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам ІII групи - 15 процентів прожиткового мінімуму для

осіб, які втратили працездатність, інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для

осіб, які втратили працездатність.

Положення пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.07 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.08р. №10-рп/2008. Згідно з п. 6 резолютивної частини вказаного рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Це значить, що з 22.05.2008 року діють норми ст.ст.50, 54 Закону № 796 ХІІ в редакції, що була чинною в період до внесення змін підпунктом 15 п. 28 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.07 р. (що визнані неконституційними).

Відповідно до вимог ст.54 Закону № 796 ХІІ порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у звязку із втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 16 липня 2008р. №654 встановлено фіксований розмір мінімальної межі пенсії для інших інвалідів щодо яких встановлений причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою. Однак, вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі виникнення колізії між підзаконним нормативно-правовим актом та законом, застосуванню підлягають положення закону.

Суд визнає неспроможними заперечення представника відповідача в частині неможливості застосування розміру мінімальної пенсії за віком, що визначений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Не визначається такого розміру і нормами спеціального Закону № 796 ХІІ. Тому, на думку суду, є підстави для застосування загальної норми ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому, положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем права на підвищення пенсії відповідно до закону. Суд також приймає до уваги, що за змістом ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується в тому числі для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат. Статтею 46 Конституції України гарантується, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Наведене дає суду підстави при вирішенні даного спору застосувати у розумінні ч.4 ст.54 Закону № 796 ХІІ мінімальний розмір пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, величиною мінімальної пенсії за віком, від якої має бути фактично обраховано нижчу межу пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою по ІІІ групі інвалідності (6 мінімальних пенсій за віком) та по ІІ групі інвалідності (8 мінімальних пенсій за віком), є встановлений законом прожитковий мінімум.

Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV, встановлено, що у разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України №796-ХІІ та Закону України №1058-IV, призначається пенсія за її вибором.

Аналогічне регулювання містить ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де зазначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України №796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом.

Беручи до уваги, що за заявами позивача йому у період з 05.08.02 до 14.06.05 та з 01.03.10 до цього часу була призначена пенсія відповідно до Закону України №796-ХІІ, а тому суд приходить до висновку, що він у цей період мав право на отримання пенсії у відповідних розмірах, визначених ст.54 цього Закону та з врахуванням розміру мінімальної пенсії на відповідний час.

Таким чином, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу у період з 05.08.02 до 14.06.10 пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком як інваліду ІІ групи інвалідності та з 01.03.10 до 03.11.10 пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком як інваліду ІІІ групи інвалідності, а також щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, які особі віднесеній до категорії 1 інваліду ІІ групи у період з 05.08.02 до 31.12.07 та з 22.05.08 до 02.02.10 у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, та як інваліду ІІІ групи у період з 03.02.10 до 03.11.10 у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із зазначеного принципу покладення обовязку доказування, відповідач не довів правомірність його дій.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, суд розглядає справи лише щодо порушених субєктом владних повноважень прав, свобод чи інтересів фізичної особи.

Судом встановлено, що відповідачем порушувались права позивача на відповідний розмір пенсії до 03.11.10, тобто до дня винесення рішення. Встановити факт порушення прав, свобод та інтересів фізичної особи в майбутньому у судовому засіданні не можливо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 71, 138, 160-163, 167 КАС України, ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м.Кузнецовську Рівненської області, що виразились ненарахуванні пенсії ОСОБА_3 в розмірах передбачених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 та виплатити її, як інваліду другої групи інвалідності, повязаною з Чорнобильською катастрофою в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, відповідно до положень ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 05.08.2002 року до 14.06.2005 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 та виплатити її, як інваліду третьої групи інвалідності, повязаною з Чорнобильською катастрофою в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, відповідно до положень ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.03.2010 року до 03.11.2010 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду другої групи, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за періоди з 05.08.2002 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до 02.02.2010 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду третьої групи, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 03.02.2008 року до 03.11.2010 року.

В задоволенні інших вимог відмовити за безпідставністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя І.Зейкан