Справа № 821/3016/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 р. Справа № 821/3016/14

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (Бериславське відділення) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Новокаховської ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області (Бериславське відділення), в якому просило визнати протиправним податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2014 року про сплату орендної плати за землю у сумі 1271,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте податковим органом рішення № від 17.06.2014 року про сплату орендної плати у сумі 1271,60 грн. є протиправним та суперечить договору оренди від 29.03.2005р., а тому підлягає скасуванню.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 10.11.2014р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

В травні 2005 році між ОСОБА_1 і Бериславською РДА було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4.99 га в адміністративних границях Шляхівської сільської ради Бериславського району Херсонської області для відновлення та створення захисних лісонасаджень, охорони, захисту, нагляду за цими лісонасадженнями на строк 50 років.

17.06.2014 року Бериславським відділенням Новокаховської ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення № про сплату орендної плати фізичною особою ОСОБА_1 в розмірі 1271,60 грн. з граничним строком сплати 29.08.2014 року.

Не погоджуюсь з зазначеним рішенням податкового органу, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставністю позовних вимог та, відповідно з правомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Аналогічні положення закріплені і в пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України.

Відповідно до змісту положень ст.ст.1,78 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Так, до 01.01.2011р. взаємовідносини, пов'язані з орендою землі, яка перебуває в державній та (або) комунальній власності були врегульовані Законом України «Про плату за землю» №2535-XII.

Як вбачалося з приписів ст.2 вказаного Закону №2535-XII, використання землі в Україні є платним, плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною ж 1 ст.7 вказаного Закону було закріплено відповідні ставки земельного податку земель, а статтею 13 визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, є договір оренди такої земельної ділянки.

У відповідності до вимог ст.1 Закону України «Про оренду землі» №161-XIV від 06.10.1998 року (зі змінами та доповненнями), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

А як слідує зі ст.21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

При цьому, розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Приписами п.14.1.167 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна ж плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.14.1.136 ст.14 ПКУ).

Відповідно до змісту вимог п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 3 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що в разі якщо законодавчими актами передбачені інші правила справляння податків, зборів, що регулюються цим Кодексом, застосовуються правила цього Кодексу.

Таким чином, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, приходить до висновку, що спірні правовідносини, пов'язані із питаннями плати за оренду землі та земельного податку визначаються відповідно до Податкового кодексу України.

Як вже зазначалося вище, до 01.01.2011р. всі взаємовідносини, пов'язані з орендою землі, яка перебуває в державній та (або) комунальній власності були врегульовані Законом України «Про плату за землю», який, в свою чергу, з 01.01.2011р. втратив чинність на підставі Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р., яким було визначено нові розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів та відповідальність платників, контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку.

Отже, проаналізувавши вищевикладене, суд зазначає, що оскільки орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, то відповідно, порядок нарахування та сплати останнього регламентований положеннями Податкового кодексу України. Тому положення договору оренди земельної ділянки, які суперечать Податкового кодексу України в частині визначення розміру орендної плати, не можуть застосовуватися та мати пріоритет над нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до приписів пп.271.1.1 п.271.1. ст.271 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно із п.289.1 ст.289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року (п.289.2 ст.289 ПКУ).

Відповідно до змісту листа Державного агентства земельних ресурсів України від 10.01.2014р. №12-28-0.22-95/2-14 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель», нормативну грошову оцінку земель станом на 01.01.2014р. за 2013 рік необхідно індексувати на коефіцієнт індексації, що дорівнює 1,0, який, відповідно до п.289.2 ст.289 ПК України, розраховано виходячи з індексу споживчих цін за 2013 рік -100,5%.

У 2014 році нормативна грошова оцінка земель населених пунктів, земель сільськогосподарського призначення та земель несільськогосподарського призначення (крім земель у межах населених пунктів), яка проведена за вихідними даними попередніх років, підлягає індексації станом на 01.01.2014р. на коефіцієнт 3,2, який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за: 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010рік - 1,0, 2011рік - 1,0, 2012 рік-1,0, 2013рік - 1,0. Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки Державним агентством земельних ресурсів України не індексувалась.

Далі, 27.03.2014р. було прийнято Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким внесено зміни до пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, відповідно до яких, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець в ПК України фактично визначив нижню межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним в договорі оренди.

Слід вказати, що вищезазначене, в подальшому є підставою для перегляду Бериславською РДА встановленого розміру орендної плати.

Як вбачається зі змісту п.9 договору оренди земельної ділянки, укладеного між Бериславською РДА та позивачем ОСОБА_1, ним визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки у розмірі 42 688,23 грн.

Отже, враховуючи викладене, розмір орендної плати за 2014 рік за орендовану позивачем земельну ділянку має складати 1662,31 грн. за винятком суми орендної плати за січень та березень 2014 року.

Таким чином, у зв'язку з наведеним, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України, і не можуть бути належними і достатніми підставами для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому, відповідно, задоволенню не підлягають.

Одночасно, при цьому необхідно звернути увагу і на те, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і ВАС України, зокрема в своїй постанові від 24.02.2015р. (справа №К/800/48561/14) та Верховний суд України, зокрема, в своїй постанові від 02.12.2014р.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено представниками відповідача при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко