Справа № 816/1906/15
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р.Справа № 816/1906/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - начальник Головного територіального управління юстиції Полтавської області Пашко Ірина Станіславівна, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

В с т а н о в и л а:

02.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.07.2015 року, а.с. 165-167) просить стягнути з відповідача - Головного управління юстиції у Полтавській області на свою користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі у період з 26.06.2014 року по 01.08.2015 року в загальній сумі 26.128,34 грн. та 5.779,80 грн. у якості компенсації втрати частини доходів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2014 року він поновлений на роботі на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції, однак на час звернення до суду відповідачем судове рішення не виконано, наказ про поновленні його на посаді не виданий.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково. З відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновленні на роботі у період з 26.06.2014 року по 30.07.2015 року у сумі 29.812,75 грн. з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. В задоволені позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь 4.541 грн. - компенсації втрати частини доходів та прийняти рішення про їх задоволення, а також просить визначити, що на його користь з відповідача стягненню підлягає сума 24.012,01 грн., яка дорівнює середньому заробітку за час з 26.06.2014 року по 30.07.2015 року, тобто за час невиконання відповідачем рішення про поновлення його на посаді, в свою чергу, відрахування складають: 447,19 грн. - 1,5% військового збору, 1.827 грн. та 3.526,55 грн. - податок на доходи фізичних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 200 КАС України задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо обґрунтованості позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період з 26.06.2014 року по 30.07.2015 року за затримку виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 25.06.2014 року про поновлення позивача на роботі на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції, оскільки судам першої та апеляційної інстанції відповідач не надав наказу, що дає можливість ОСОБА_1 приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України від 24.03.1995 року N 108/95-ВР «Про оплату праці» (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, Закон N 108/95-ВР) за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 (із наступними змінами та доповненнями, далі - Порядок).

Суд відповідно до указаних норм та роз'яснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середнього заробітку керувався цим Порядком.

Абзацом 3 п. 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.

За п. 8 указаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За положеннями п.п. е) п. 4 Положення при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необхідності стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку (108,41 грн.) за період з 26.06.2014 року по 30.07.2015 року (276 робочих днів) у загальному розмірі 29.812,75 грн. за затримку виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 25.06.2014 року про поновлення позивача на роботі на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції, оскільки судам першої та апеляційної інстанції відповідач не надав наказу, що дає можливість ОСОБА_1 з 30.07.2015 року приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Помилка, допущена позивачем при обрахуванні загальної суми середнього заробітку за період з 26.06.2014 року по 30.07.2015 року, не є підставою для задоволення позову в цій частині в розмірі, визначеному позивачем.

Обов'язкові відрахування із заробітної плати працівників здійснюються на загальних підставах відповідно до чинного законодавства. До обов'язкових відрахувань належать податок з доходів фізичних осіб, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування тощо.

Аналітичний облік сум, відрахованих із зарплати працівника ведеться бухгалтерією підприємства, установи тощо за кожною організацією, якій призначені відраховані суми, у картках або в книзі аналітичного обліку розрахунків. Відповідальність за правильність та своєчасність перерахування таких обов'язкових відрахувань із заробітної плати працівника несе його роботодавець.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в тій частині, якою апелянт просить уточнити розмір обов'язкових відрахувань із суми його заробітної плати, визначив їх в розмірі: 447,19 грн. - військовий збір, 1.827 грн., 3.526,55 грн. - податок на доходи фізичних осіб.

Відповідно до ст. 34 Закону N 108/95-ВР, Закону України від 19.10.2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, Закон N 2050-III) та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року N 1427 (зі змінами), компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

При цьому зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Таким чином, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 34 Закону N 108/95-ВР, ст. 2 Закону N 2050-III та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Погоджуючись з загальним висновком суду щодо необґрунтованості позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача 5.779,80 грн., колегія суддів вважає таку вимогу передчасною, оскільки вона заявлена на захист заздалегідь непорушених прав.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 та не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Також, колегія суддів зазначає, що Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року № 1707/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року за № 759/19497.

Наказом Міністерства юстиції України від 30.01.2015 року № 115/5, зареєстрований Мінюстом України 30.01.2015 року за № 101/26546, внесені зміни до Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі. Зокрема, у назві та тексті слова «Головне управління юстиції», «головне управління» в усіх відмінках і числах замінено словами «Головне територіальне управління юстиції» у відповідних відмінках і числах.

Оскільки змін в організаційно-правовій структурі відповідача не відбулось, суд не позбавлений можливості у порядку, встановленому ст. 169 КАС України, виправити описку в назві відповідача - «Головне управління юстиції у Полтавській області».

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 160, 167, 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Л.О. Донець

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 05 жовтня 2015 року.