Справа № 802/2281/14-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2281/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

29 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

секретар судового засідання: Лиса С.Д.,

за участі:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Горецький Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про стягнення невиплаченої зарплати, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про стягнення невиплаченої зарплати, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач та представник позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Тульчинського районного суду від 15.05.2007р., залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2009р. та Вищого адміністративного суду України від 05.04.2011р., визнано неправомірним наказ начальника УМВС України у Вінницькій області від 30.08.2006р. за № 164 о/с про звільнення ОСОБА_2 з посади оперуповноваженого відділення по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Замостянського райвідділу міліції Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області.

30.04.2010р. УМВС України у Вінницькій області виплатило ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 4852,12 грн.

Наказом начальника ГУМВС України у Вінницькій області від 14.10.2010р. за № 181 о/с пункт наказу від 30.08.2006р. за № 164 о/с про звільнення капітана міліції ОСОБА_2 відмінено, поновлено останнього на посаді оперуповноваженого СБНОН Замостянського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області.

В подальшому, 25.11.2010р. капітана міліції ОСОБА_2, згідно з п. "б" ст. 64 через хворобу звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил України (а.с. 30).

Під час звільнення на думку позивача з ним не було проведено остаточного розрахунку при звільнення подав позов щодо стягнення невиплаченої зарплати за період з 16.05.2007р. по 25.11.2010р., компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 26.11.2010р. по 18.02.2015р.

Суд першої інстанції задовольнив позов в повному обсязі. Стягнув з управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 62862,73 грн., компенсацію частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 38993,29 грн. та 118 819, 93 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 235 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що визначено ч. 2 КЗпП України.

У відповідності до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Окрім того, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. за № 114.

Відповідно до п. 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

У відповідності до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

В контексті даної спірної ситуації, суд зазначає, що вимушений прогул - час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. Вимушений прогул працівника має місце при незаконній відмові у прийнятті його на роботу або при несвоєчасному укладенні трудового договору, незаконному відстороненні від роботи, незаконному звільненні або незаконному переведенні на іншу роботу, затримці видачі трудової книжки, неправильному формулюванні в трудовій книжці причини звільнення, якщо воно перешкоджало працевлаштуванню його.

З системного аналізу норм чинного законодавства слідує, що якщо питання щодо поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Встановлено, що постановою Тульчинського районного суду від 15.05.2007р. стягнуто з УМВС України у Вінницькій області на користь позивача середній заробіток в сумі 4852,12 грн. за час вимушеного прогулу з 30.08.2006р. по 15.05.2007р.

ОСОБА_2 було поновлено на посаді 14.10.2010р., при цьому суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу виплачено лише за період з 30.08.2006р. по 15.05.2007р.

Отже, позивач має право на компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.05.2007р. по 14.10.2010р., що становить 26524,95 грн.

Водночас, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення компенсації частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи наступне.

Згідно із ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, для проведення компенсації обов'язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.05.2007р. по 14.10.2010р. позивачеві нараховано не було, а тому й відсутні підстави для компенсації позивачу втрати частини такого доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати

Відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, що встановлено ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Слід зауважити, що згідно розписки від 25 листопада 2010 року позивач отримав 25 листопада 2010 року трудову книжку та належні йому при звільненні суми та претензій не висловив, що підтверджує його підпис. Крім того, згідно грошового атестата, виданого Замостянським РВ ВМУ УМВС від 01.12.2012р., який також підписано позивачем, заборгованість з виплати грошового забезпечення - відсутня.

Таким чином, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, так як прийняте з порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про стягнення невиплаченої зарплати, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимшеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботу в сумі 26524,95 грн.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 жовтня 2015 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С.

Сушко О.О.