Справа № 22-а-23659/11
Суддя: Голуб С. А.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в І складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області п^стягнення одноразової компенсації при встановленні інвалідності. -

встановила:

У серпні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про виплату недоплаченої суми одноразової грошової компенсації, посилаючись на те, що він перебуває на обліку у відповідача як інвалід 2-ї групи, захворювання його повязане з впливом аварії на ЧАЕС і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на одноразову компенсацію як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Оскільки відповідачем йому не виплачено компенсацію, просив визнати неправомірною відмову відповідача, нарахувати та виплатити на його користь одноразову компенсацію як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, яг Уі став інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 45 мінімальних з^бітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням фактично отриманих сум.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2010 року позов задоволено. Визнано неправомірною відмову відповідача щодо невиплати позивачу одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов»язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову компенсацію учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, як інваліду 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове р^^уння. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач відповідно до копії посвідчення серії А № 116293 С від

року та вкладки до нього № 636826 С від 22.05.2008 року (а.с.2),' є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, відповідно до копії довідки МСЕК серії КИО-1 № 286214 від 17.10.2007 року (а.с.7) йому була довічно встановлена 2 група інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Як вбачається із заперечення проти позову відповідача, одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинна виплачуватися інвалідам 2 групи в розмірі 284.40 гри., але у зв'язку з тим, що позивач, подавши до відповідача заяву для отримання вищевказаної компенсації 08.06.2010 року, забрав її 10.06.2010 року, в зв'язку з чим пояснив, що не згоден о, ;маги одноразову компенсацію в розмірі, передбаченому постановою КМУ № 836 від 28.07.1996 року, тому виплата не проводилась та позивач цю компенсацію не отримав (а.с.22).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.05 № 562 (з подальшими змінами і доповненнями) всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким встановлено розмір щорічної допомоги як величину кратну мінімальній заробітній платі, встановлено конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі.

Виходячи із засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами. '^а також враховуючи, що згідно ст. 92 Конституції України виключно законами України і визначаються права і свободи людини і громадянина (п. 1) та основи соціального захисту (п. 60), при вирішенні даного спору має застосовуватися ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З метою захисту прав позивача, суд дійшов правильного висновку про зобов'язання відповідача зробити перерахунок та виплатити позивачу суму недоплаченої одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Згідно з ст. 100 КАС ^країни пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у 'гаадоволенпі позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку поважною, справа розглядається за правилами КАС України.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (щодо підвідомчості справ. пов»язаних із соціальними виплатами)», відповідно до якого суди розглядали в порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них. В зв»язку з чим справа розглядалася в порядку цивільного провадження із застосуванням загального строку позовної давності тривалістю у три роки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обгрунтовано виходив з положень ст. ^ 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку суми одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стати інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбаченої ст. 48 Закону, наведеного вище, застосуванню підлягають саме положення вказаного закону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з подальшими змінами і доповненнями).

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп та від 22.05.2008 року за № 10-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік та 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в т.ч. п.28 розділу 2 цього Закону, яким було передбачено, що ч^Дюразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Отже, враховуючи наведене, управління соціального захисту населення повинно було виплачувати позивачу одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виходячи саме із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апелянта про необхідність застосування постанов Кабінету Міністрів України для визначення розміру виплати позивачу одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків.аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи. іс необгрунтованими і суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти дише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, рішення суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 1 7 вересня 2010 року - без змін.

Копію рішення суду апеляційної інстанції надіслати особам, які беруть участь у справі, протягом трьох днів з моменту підписання постанови або ухвали суду апеляційної інстанції, згідно ч. З ст. 197 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий К.П. Приходько

Судді С.А. Голуб

ОСОБА_2