Справа № 2а-9282/10/1370
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/56986/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Львівської Державної митної служби України, Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області про скасування рішення та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась в суд з позовною заявою до Львівської митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства у Львівській області в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати неправомірними дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні 1 методу визначення митної вартості товарів, визнати протиправним та скасувати Рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400097/1 від 22.09.2010р., стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства у Львівській області надмірно сплачені кошти в сумі 9356,88 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2011 року та прийнято нову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400097/1 від 22.09.2010 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням суду апеляційної інстанцій, Львівська митниця Міндоходів подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволення позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_3 (покупець) та підприємство «Андалузія Сп» (Польща) (продавець) 02.12.2009 pоку уклали контракт № 2009/EX/01, згідно із п. 1.1 якого продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується купити товари відповідно до накладних, прикладених до товаросупровідних документів, які є невід'ємною частиною даного контракту, на умовах CIP, м. Львів.

Для митного оформлення товару декларантом позивача було подано вантажні митні декларації № 209000012/2010/013684 від 22.09.2010 року (далі ВМД - перша), з відповідними товаросупровідними документами на вантаж «Прокат плоский з вуглецевої сталі з цинковим покриттям…», а також декларацію митної вартості форми ДМВ-1 (далі ДМВ), у яких заявлено митну вартість товару по ВМД - першій у розмірі 112762,44 грн., що визначалась за першим методом оцінки (за ціною договору).

При проведенні порівняння заявленої митної вартості з митною вартістю подібних, ідентичних та аналогічних товарів, митне оформлення яких вже було здійснено, з ціновою базою Державної митної служби України, було встановлено, що заявлена митна вартість товару значно занижена.

Відповідачем з метою підтвердження заявленої декларантом митної вартості на ДМВ був вчинений запис про необхідність подання додаткових документів. Про ознайомлення представника позивача із даною вимогою свідчить проставлення свого підпису та дати на ДМВ. Однак декларантом не було подано всіх документів.

22 вересня 2010 року митним органом на підставі наявних у нього відомостей, здійснено коригування митної вартості товарів, що переміщувались позивачем через митний кордон України та винесено оскаржуване рішення №209000006/2010/400097/1 про визначення митної вартості за 6 методом, яким визначено митну вартість заявленого товару відповідно до цінової бази даних ДМСУ ПІК 1,33 дол. США за 1 кг (що відповідає мінімальному рівню цінової бази даних ДМСУ ПІК). У зв'язку із прийняттям вказаних рішень у митному оформленні по поданих ВМД було відмовлено та відповідно видані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Відповідно до ст. 249 Митного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - МК України) митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно із ст. 259 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Крім того, положеннями даної статті передбачено, що якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу.

Статтями 268 та 269 МК України передбачено визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Частиною 5 статті 266 МК України встановлено, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення покладено на митні органи, при цьому послідовність дій посадових осіб митного органу під час здійснення передбаченого цим пунктом контролю визначається Державною митною службою України.

Згідно з пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 3.1 Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України № 74 від 31.01.2007 року, під час здійснення митного контролю й митного оформлення окремих видів товарів, які визначені Держмитслужбою для поглибленого контролю за правильністю визначення їх митної вартості із застосуванням положень статті 265 Митного кодексу України, посадова особа митного органу, що здійснює такий контроль, використовує інформацію бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України, а також електронного та/або паперового бюлетеня «Огляд цін українського та світового товарних ринків», біржову інформацію про ціни на товари та/або сировину, інші інформаційні джерела, де наведено цінові характеристики таких товарів та/або сировини.

Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Відповідачем в обґрунтування правомірності своїх дій зазначено, що перший метод визначення митної вартості товарів не застосовано у зв'язку з відсутністю обґрунтованих та документально підтверджуючих документів стосовно задекларованої митної вартості згідно з п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.006 № 1766, а 2-5 методи визначення митної вартості (ст. 268-272 Митного кодексу України) не застосовані у зв'язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано не погодились із такими доводами відповідача з огляду на таке.

Застосування іншого методу визначення митної вартості товарів без дотримання вимог ч. 2, 4 ст. 266 Митного кодексу України є неприпустимим.

Крім того, відповідачем зазначено, що підставою витребування відповідачем у позивача додаткових документів стала наявність сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів, обґрунтованість яких було підтверджено шляхом здійснення порівняння заявленої митної вартості з митною вартістю подібних, ідентичних та аналогічних товарів, митне оформлення яких вже було здійснено, з ціновою базою Державної митної служби України, яким встановлено, що заявлена митна вартість товару значно занижена у порівнянні з вартістю подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене.

Отже, надані відповідачем пояснення стосовно неможливості застосування методів 2-5 визначення митної вартості товарів не свідчать про неможливість визначення митної вартості товарів за іншим, ніж основний, методом та необхідність застосування резервного методу, а навпаки свідчать про можливість застосування методів 2-5.

Таким чином, застосування митним органом резервного методу визначення митної вартості відбулось з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 Митного кодексу України.

Також відповідачем не надано доказів проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Львівської митниці Міндоходів відхилити, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: