Справа № 823/203/14
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/67288/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Горбатюка С.А.,
Леонтович К.Г.,
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Черкаського міського центру зайнятості про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду до Черкаського міського центру зайнятості з позовом про стягнення коштів, виплачених в якості допомоги по безробіттю в сумі 8683,94 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року, позов задоволено: стягнуто із ОСОБА_4 на користь Черкаського міського центру зайнятості кошти, виплачені як допомога по безробіттю, в розмірі 8683,94 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 05 жовтня 2001 року відповідач у справі звернулася до Черкаського міського центру зайнятості в пошуках роботи.

12 жовтня 2001 року на підставі поданої заяви відповідачу наданий статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю у відповідності до пунктів 1,3,4 статті 22 та пункту 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пункту 2.1. «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності».

Наказом Черкаського міського центру зайнятості від 07 травня 2003 року № 774 відповідача знято з обліку у зв'язку з невідвідуванням служби зайнятості протягом 30 календарних днів без поважних причин з 27 квітня 2003 року.

В період перебування на обліку в службі зайнятості з 12 жовтня 2001 року по 27 квітня 2003 року відповідачу нараховано та виплачено допомоги по безробіттю у сумі 599,90 грн.

24 січня 2013 року ОСОБА_4 повторно звернулася до Черкаського міського центру зайнятості в пошуках роботи, в зв'язку з відсутністю підходящої роботи того ж дня на підставі поданої заяви їй надано статус безробітної.

31 січня 2013 року на підставі поданої заяви відповідачу призначено виплату допомоги по безробіттю у відповідності до пунктів 1,3,4 статті 22 та пункту 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пункту 2.1. «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності».

19 листопада 2013 року до позивача надійшла інформація від державного реєстратора про те, що ОСОБА_4 зареєстрована, як фізична особа-підприємець з 17 січня 1994 року.

22 листопада 2013 року на підставі даної інформації Черкаським міським центром зайнятості складено акт перевірки достовірності даних безробітних, розслідування страхових випадків № 162 (а.с.11), яким встановлено, що ОСОБА_4 під час реєстрації в Черкаському міському центрі зайнятості приховав той факт, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Зокрема, вказаним актом перевірки від 22 листопада 2013 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що відповідач ОСОБА_4, перебуваючи на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості як безробітна, отримувала допомогу по безробіттю та була зареєстрована як фізична особа - підприємець з 17 січня 1994 року.

Черкаським міським центром зайнятості 22 листопада 2013 року прийнято рішення, яке оформлене наказом № 1098 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю, відповідно до якого відповідача зобов'язано повернути грошові кошти в сумі 8683,94 грн. за періоди з 10 січня 2002 року по 06 жовтня 2002 року та з 31 січня 2013 року по 04 листопада 2013 року протягом 15 днів після отримання копії даного наказу.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у зв'язку з неповідомленням відповідачем під час реєстрації в службі зайнятості про нескасовану реєстрацію її як фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності, вона безпідставно отримала статус безробітного й, як наслідок, незаконно отримувала матеріальне забезпечення за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яке підлягає поверненню за весь час її перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.1ст.2 Закону України "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної позивачем перевірки у відповідача наявні обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, які відрізняються від поданих ним особисто. Так, встановлено, ОСОБА_5, перебуваючи на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості як безробітна, отримувала допомогу по безробіттю та була зареєстрована як фізична особа - підприємець з 17 січня 1994 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця.

Положеннями ч. 17 ст. 47 цього Закону передбачено, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, судами першої та апеляційної інстанцій врахували виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, із якого вбачається, що відповідач зареєстрована фізичною особою-підприємцем, відомості щодо дати та номеру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем станом відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач безпідставно отримував допомогу по безробіттю, оскільки на час звернення до служби зайнятості відносився до зайнятого населення, про що не повідомив центр зайнятості всупереч ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_4, звертаючись до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, надає повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця з 13.02.2014 року № 169/07-06-20 від 13.02.2014 року. Отже, відповідач перебувала в статусі фізичної особи - підприємця в період з 17.01.1994 року по 13.02.2014 року, а тому не мала права на отримання в центрі зайнятості матеріальної допомоги на випадок безробіття.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225-229 КАС України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: