Справа № 591/7039/15-а
Суддя: Бурда Б. В.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/7039/15-а
Провадження № 2-а/591/387/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Бурда Б.В. розглянувши в порядку скороченого провадження матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Сумах про визнання дій протиправними, спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач свої вимоги мотивує тим, що в 2011 році йому була призначена пенсія за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування і з цього часу він перебуває на обліку як пенсіонер за віком в УПФ України в м. Сумах. На час призначення пенсії за віком він працював на посаді судді, де й працює до цього часу. З 01.04.2015 року виплата пенсії за віком йому була припинена з посиланням на ст. 12 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року, ст. 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Вказаною статтею було передбачено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Відповідно до п.5 Перехідних положень до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі Про судоустрій і статус суддів. Оскільки до 01.06.2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначалися відповідно до ряду законів, в тому числі Про судоустрій і статус суддів. Вважає, що з 01.06.2015 року відпали підстави для припинення виплати їй пенсії за віком, оскільки він з зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону. В зв'язку з чим, він 23.09.2015 року звернувся до відповідача з заявою про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, але йому було в цьому відмовлено. Вважає, що дії відповідача з приводу відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії порушують його права та є протиправними, просить зобовязати відповідача відновити виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01 червня 2015 року.

Відповідач подав письмові заперечення в яких посилаючись на відсутність підстав у поновленні виплати позивачу пенсії, просить відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено, що позивач народився 17 квітня 1950 року та працює на посаді судді Апеляційного суду Сумської області.

Позивач перебуває на обліку у управлінні Пенсійному фонду України в м. Сумах з 2011 року та з 01 березня 2011 року йому було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування

З 1 квітня 2015 року відповідач з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинив виплату позивачу пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

23 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком, починаючи з 1 червня 2015 року, але йому було в цьому відмовлено.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено «Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою».

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції визначає «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

У справі «Пічкур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що стаття 14 Конвенції доповнює інші основні положення Конвенції та протоколів до неї. Вона не існує незалежно, оскільки застосовується лише щодо «користування правами та свободами», що гарантуються цими основними положеннями … Таким чином, заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати … Якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства».

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій),від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст.22 Конституції України установила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Встановлено, що 02 березня 2015 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII від 02.03.2015р., який набрав чинності з 01.04.2015року.

Вказаним Законом внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" за якими :

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п.2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач надавала право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим відповідачем на підставі Закону №213 -VIII було припинено виплату пенсії позивача з 1 квітня 2015 року.

Дані дії відповідача з приводу припинення виплати пенсії позивачем не оскаржуються.

В той же час, судом встановлено, що відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати формально втратили чинність норми Закону України Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законами не призначаються.

Наведене свідчить, що з 1 червня 2015року посада судді , на якій працює позивач, формально не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» та щомісячного довічного грошового утримання на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим відпали підстави передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для призупинення виплати позивачеві пенсії за віком , призначеної відповідно до Закону України

Наведене свідчить, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

За таких обставин заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Сумах з приводу відмови ОСОБА_1 ОСОБА_2 у відновленні з 01 червня 2015 року виплат раніше призначеної пенсії за віком.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Сумах відновити з 01 червня 2015 року виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 487,20 грн.. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя