Справа № 2а-29106/10/0570
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2011-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бойко М.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2011 року справа №2а-29106/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрко І.В.

суддів Міронової Г.М. , Блохіна А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Міністерства фінансів України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року в адміністративній справі № 2а-29106/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, третя особа Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

24.12.2010 р. ОСОБА_2 звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, третя особа Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, яким просив визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної Судової Адміністрації України в Донецькій області по виконанню Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» щодо нарахування заробітної плати суддям у відповідності до встановленої мінімальної заробітної плати. Зобовязати Територіальне управління Державної Судової Адміністрації України в Донецькій області виплатити на користь позивача суму недоплаченої заробітної плати, яка утворилася в результаті неправильного застосування розміру мінімальної заробітної плати при розрахунку посадового окладу судді, з грудня 2007 року по грудень 2010 року. Зобовязати Територіальне управління Державної Судової Адміністрації України в Донецькій області виплатити недоотриману заробітну плату з 01.12.2007 р. по 01.12.2010 р.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року затверджені схеми посадових окладів керівників і суддів КСУ, ВСУ, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6 у співвідношенні до мінімальної заробітної плати. Постанову доповнено п. 4-1 згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року, якою мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 332,00 грн. і при її підвищенні у подальшому перерахунок заробітної плати не проводиться. Позивач вважає, що допускається бездіяльність щодо виконання судового рішення та необґрунтовано нараховується посадовий оклад, виходячи із розмірів мінімальної заробітної плати 332,00 грн., а не з розмірів мінімальної заробітної плати, яка встановлена законодавчими актами. Вважає, що заробітна плата виплачується йому не у повному обсязі з грудня 2007 року по 01 січня 2010 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати ОСОБА_2 з 19 серпня 2009 року по 01 грудня 2010 року,

обчисленої з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

Зобовязано Територіальне Управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити заробітну плату з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати ОСОБА_2 з 19 серпня 2009 року по 01 грудня 2010 року, обчисленої з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

Зобовязано Міністерство фінансів України профінансувати вказані виплати.

Зобовязано Державну судову адміністрацію України виділити її територіальному управлінню кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_2 з 19 серпня 2009 року по 01 грудня 2010 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що Постановою окружного адміністративного суду м.Києва від 21 травня 2008 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», в наслідок чого, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач мала право на отримання заробітної плати у відповідності зі статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» з часу набрання законної сили постановою окружного адміністративного суду м.Києва від 21 травня 2008 року у справі №2-174, з 19 серпня 2009 року.

Відповідач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, якою просив постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року скасувати, оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що згідно частини 2 статті 95 Конституції України, пункту 8 частини 1 статті 7, частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Законом про Державний бюджет України щорічно затверджуються бюджетні призначення головним розпорядникам коштів. Виплата матеріального забезпечення суддів потребує фінансування з Державного бюджету України, її обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону про Державний бюджет України. Кошториси на відповідні бюджетні роки подавалися згідно норм постанови КМ України № 865 від 3 вересня 2005 року, асигнування на виплати, що вимагаються позивачем, не були передбачені в Державному бюджеті України на 2005-2010 роки, фонд заробітної плати використано в повному обсязі відповідно до кошторисних призначень, кредиторська заборгованість відсутня. Крім того, судом першої інстанції не було встановлено, які права та інтереси позивача порушені саме ТУ ДСА в Донецькій області, виходячи з компетенції органу владних повноважень, тим самим порушивши вимоги пунктів 3, 4 статті 163 КАС України щодо не здійснення висновку в резолютивній частині постанови щодо задоволення або відмови в задоволенні адміністративного позову по кожному з відповідачів.

Відповідач Міністерство фінансів України також не погодився з рішенням суду

першої інстанції, подав апеляційну скаргу, якою просив постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року скасувати, оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Міністерство фінансів України в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначило, що частиною 4 статті 51 Бюджетного кодексу України відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених Бюджетним кодексом України, несуть розпорядники бюджетних коштів. З 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду. В свою чергу ДСА України мала була розробити бюджетний запит, у якому би обґрунтувала необхідність виділення коштів з державного бюджету на відшкодування у відповідні роки недоотриманої заробітної плати суддям, які працювали на посаді судді у зазначений період. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за своєчасність, достовірність та зміст поданих Міністерству фінансів України бюджетних запитів. Бюджетний кодекс України та Положення про Міністерство фінансів України не передбачають підстав для фінансування заборгованості заробітної плати з міністерства на користь позивача, тому позовні вимоги до Міністерства фінансів України задоволенню не підлягали.

Сторони у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегія суддів розглядає дану справу відповідно вимогам ст. 197 КАС України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач працює суддею Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області з 10 липня 2007 року.

Заробітна плата позивача обчислювалася виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2007-2009 роки.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи і не є спірними у справі.

Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до ст. 122 Закону України «Про судоустрій України», яка регулює питання матеріально-технічного забезпечення судів, суди та інші установи, що мають статус юридичної особи, забезпечують поточні потреби своєї діяльності самостійно або на підставі окремих замовлень через державну судову адміністрацію. При цьому суди не здійснюють матеріальне забезпечення суддів. До того ж, у міськрайонних судах загальної юрисдикції відповідний відділ, який здійснював би виплату заробітної плати суддям, відсутній.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 статті 126 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року № 3018-111, Державна судова адміністрація здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів.

Отже органами, які здійснюють матеріальне забезпечення суддів, є Державна судова адміністрація України та її територіальні управління, які здійснюють свою діяльність на основі положення про державну судову адміністрацію, яке затверджується указом Президента України за поданням Премєр-міністра України, погодженим із Радою суддів України.

Статус суддів, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України, Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканість суддів.

Збереження існуючого статусу суддів, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності суддів.

Незалежність та недоторканість суддів гарантується наданням їм відповідно до Закону України «Про статус суддів» спеціальних умов матеріального та соціально-побутового забезпечення.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на 01.01.2006) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя, та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови та розміри оплати праці працівників установи та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30 червня 2005 року та 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанови № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», згідно з абзацом другим пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01 червня 2005 року становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та № 865 «Про оплату праці суддів», якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів (додатки № № 2 - 6).

Постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 повинна була набрати чинності з 01 січня 2006 року. Однак, до набрання чинності вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати - 332 грн.

Іншою постановою від 31 грудня 2005 року № 1310 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865, зокрема, постанову доповнено пунктом 41, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 03 вересня 2005 року № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03 вересня 2005 року № 865 до набрання нею чинності.

Зазначені постанови Кабінету Міністрів України судовим рішенням - постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, були скасовані при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, треті особи Конституційний Суд України, Верховний Суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий господарський суд України про визнання незаконними та скасування актів, а саме: визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1241 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 41 Постанови від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865» та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Суд першої інстанції при прийнятті судового рішення по даному спору посилався на вказану постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовані, ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову.

Вищий адміністративний суд України виходив з того, що при обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01 вересня 2005 року Законом України «Про державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати 332 гри., що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати. Зі схем посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів кількість розмірів мінімальної заробітної плати при обчисленні посадового окладу суддів складає від 8,5 до 12,5, що значно перевищує розміри мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, а також розмір посадових окладів багатьох працівників установ, які фінансуються з державного бюджету. Також оклад голови загального апеляційного суду області становить і 1 розмірів мінімальної заробітної плати, або 3652 грн., а посадовий оклад судді цього ж суду - 9 розмірів мінімальної заробітної плати, або 2988 грн. Різниця у розмірах вказаних посадових окладів складає менше ніж 20 відсотків, а тому, оклад судді є більшим ніж 80 відсотків від посадового окладу голови суду.

Крім того, у звязку з прийняттям Кабінетом Міністрів України зазначених постанов збільшено оклади суддям та головам судів більш як у шість разів.

Вищим адміністративним судом України був зроблений висновок, що вказані Схеми посадових окладів є такими, що відповідають встановленому статтею 44 Закону України «Про статус суддів» співвідношенню розмірів посадових окладів Голови Верховного Суду України, голів судів та суддів, а встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 відбулося до моменту набрання нею чинності. Вказана постанова у редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 не була зведена в дію, а тому суди не мали підстав для висновку про те, що оскаржувані постанови звужують існуючі гарантії незалежності суддів.

Таким чином, заробітна плата позивача з 19 серпня 2009 року по 01 грудня 2010 року обчислювалась вірно, а саме виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року.

Органами, які здійснюють матеріальне забезпечення суддів, є Державна судова адміністрація України та її територіальні управління, які здійснюють свою діяльність на основі положення про державну судову адміністрацію, яке затверджується указом Президента України за поданням Премєр-міністра України, погодженим із Радою суддів України.

З 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду. В свою чергу ДСА України мала була розробити бюджетний запит, у якому би обґрунтувала необхідність виділення коштів з державного бюджету на відшкодування у відповідні роки недоотриманої заробітної плати суддям, які працювали на посаді судді у зазначений період. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за своєчасність, достовірність та зміст поданих Міністерству фінансів України бюджетних запитів. Бюджетний кодекс України та Положення про Міністерство фінансів України не передбачають підстав для фінансування заборгованості заробітної плати з міністерства на користь позивача.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Міністерства фінансів України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року в адміністративній справі № 2а-29106/10/0570 задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року в адміністративній справі № 2а-29106/10/0570 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, третя особа Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції, постановлена у порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В. Юрко

Судді Г.М. Міронова

ОСОБА_4