Справа № 332/1219/14-а (2-а/332/19/14)
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року К/800/36506/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника позивача ОСОБА_5 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року по справі № 332/1219/14-а (2-а/332/19/14)

за позовом ОСОБА_5

до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Запоріжжя (далі - Управління)

про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Управління про визнання рішення протиправним та скасування рішення комісії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Запоріжжя від 18 грудня 2013 року № 19 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправним дії та скасовано оскаржуване рішення Управління від 18 грудня 2013 року № 19.

Зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_5 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням спеціального стажу за період з 11 серпня 1981 року по 14 серпня 1991 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник позивача подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2014 року залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 11 серпня 1981 року по 14 серпня 1991 року працював на посаді слюсаря монтажника ремонту металургійного обладнання в цехах зі шкідливими умовами праці Запорізького спеціалізованого управління №1 тресту «Укрметалургремонт» Міністерства чорної металургії УРСР, який перейменовано в Запорізьке спеціалізоване управління №1 тресту «Укрметалургремонт» Науково-виробничого об'єднання «Черметмеханізація».

В період з 29 травня 2005 року по 31 березня 2008 року позивач займав посаду підготовки составів до розливу плавок металу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжсталь».

16 грудня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до Управління із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно якого працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Управління рішенням від 18 грудня 2013 року № 19 відмовило позивачу у задоволенні заяви у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, оскільки посада на якій позивач працював у період з 11 серпня 1981 року по 14 серпня 1991 року віднесена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 22 серпня 1956 року №1173 (чинному в період роботи позивача), та не дає права на призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду та просив зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши стаж його роботи у період з 11 серпня 1981 року по 14 серпня 1991 року як стаж роботи на посаді, віднесеній до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року (далі - Порядок №383), до пільгового стажу враховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці, а час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року. Тобто, весь період роботи позивача слюсаря монтажника з 11 серпня 1981 року по 14 серпня 1991 року та на посаді підготовки составів до розливу плавок металу з 29 травня 2005 року по 31 березня 2008 року має бути зараховано до пільгового стажу за Списком №1.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до пункту 8 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах № 1173 від 22 серпня 1956 року і Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 22 серпня 1956 року №1173.

Стаття 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону.

Тобто, з 26 січня 1991 року посада, на якій працював позивач у період з 11 серпня 1981 року по 14 серпня 1991 року віднесена до Списку №1, але права на призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_5 не має, оскільки до пільгового стажу за Списком №1 зараховується лише період роботи з 26 січня 1991 року по 14 серпня 1991 року.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, оскільки Управлінням доведено правомірність прийняття рішення від 18 грудня 2013 року № 19 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому у відповідності до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника позивача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.