Справа № 804/16760/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2015 рокусправа № 804/16760/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Костюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року

у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області, Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області, Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму 13397, 55 грн., яку сформувала Західно-Донбаська ОДПІ, як нараховану позивачу станом на 31.10.2014 р. по єдиному соціальному внеску. Позивач вважає нарахування відповідачем-2 вказаної суми незаконним, оскільки є незаконними нарахування УПФУ в м. Павлограді суми недоїмки 7181, 00 грн., яка є складовою частиною заборгованості, нарахованої Західно-Донбаською ОДПІ станом на 31.07.2014 р. На думку позивача Західно-Донбаська ОДПІ незаконно самостійно нарахувала з 01.10.2013 р. по 31.07.2014 р. внесок у сумі 4948, 60 грн., незаконно самостійно нарахувала позивачу з 31.07.2014 р. по 31.10.2014 р. внесок в сумі 1267, 95 грн. Позивачем вказано, що діяльність податкової інспекції регулює Податковий кодекс України, у ст. 8, ст. 9, ст. 10 якого серед переліку податків і зборів не зазначено єдиний соціальний внесок як податковий збір або збір, а отже, на думку позивача, Західно-Донбаська ОДПІ вийшла за межі своїх повноважень з моменту складення і видання вимог про сплату боргу за єдиним соціальним внеском від 04.10.2013 р., від 08.08.2014 р., від 07.11.2014 р.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що що дії Західно-Донбаської ОДПІ щодо нарахування ФОП ОСОБА_3 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-289 від 07.11.2014 р. в сумі 13397, 55 грн. є правомірними, в тому числі, не виходять за межі повноважень органу доходів і зборів, а позовні вимоги про визнання протиправними таких дій Західно-Донбаської ОДПІ, вимоги про сплату боргу та скасування зазначеної вимоги з підстав, наведених позивачем у позовній заяві, задоволенню не підлягають.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем (ОСОБА_3.) подано апеляційну скаргу, згідно якої позивач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не досліджена Постанова КМУ №1170 від 22.12.2010 року, згідно якої на доходи від здавання в оренду землі єдиний внесок не нараховується. Також посилається на п.2 ст. 8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464, згідно якого єдиний соціальний внесок не входить в систему оподаткування; зазначає, що оренда не є послугою. Також посилається на лист ПФУ від 10.08.2011 року №16534/03-20. Вважає, що на суми виплат фізичним особам за договором оренди землі єдиний соціальний внесок не нараховується.

Представником Західно-Донбаської ОДПІ надано заперечення на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що стаття 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначає категорії платників єдиного внеску, серед яких, зокрема, роботодавці та фізичні особи-підприємці. Для кожної категорії встановлюються особливості адміністрування єдиного соціального внеску. Позивач знаходиться на обліку податкового органу як платник єдиного соціального внеску як фізична особа-підприємець (т.т. сплачує єдиний соціальний внесок за себе), а також як роботодавець (т.т. сплачує єдиний соціальний внесок за інших осіб). Щодо кожного платежу в контролюючому органі ведеться окремий облік розрахунків із бюджетом та відкриті окремі розрахункові рахунки: для платника фізичні особи-підприємця НОМЕР_1; для платника роботодавця - НОМЕР_2. Зазначає, що Постанова КМУ України №1170 від 22.12.2010 року регламентує спірні відносини лише частково, а саме затверджує перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок. При цьому, лист УПФ надає роз'яснення щодо особливостей застосування вказаної Постанови саме для роботодавців. Однак, на даний час позивач не є роботодавцем, тому дана постанова не регулює його правовідносини, пов'язані з нарахуванням єдиного соціального внеску.

Представником Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області надано до апеляційного суду заперечення, згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що Закон №2464 передбачає звільнення від сплати єдиного внеску фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Зазначає, що позивач є ФОП, не є пенсіонером за віком або інвалідом, не отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, а отже не звільняється від сплати єдиного соціального внеску. На даний час функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в тому числі щодо контролю за сплатою єдиного внеску, покладені на податковий орган. Позивач здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, в зв'язку з чим виникли зобов'язання по сплаті єдиного соціального внеску. Про наявність заборгованості за період 2012 року та 1, 2 квартали 2013 року в сумі 7181грн., позивача було повідомлено.

Представник позивача надав до суду апеляційної інстанції заяву про зміну позовних вимог. У зв'язку з чим судом роз'яснено, що зміна позовних вимог в суді апеляційної інстанції не передбачена процесуальним законом.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області 17.09.2009 р., є платником єдиного соціального внеску. Листом від 02.10.2013 р. № 11652/02/08 УПФУ в м. Павлограді повідомило Західно-Донбаську ОДПІ про заборгованість платників єдиного внеску станом на 01.10.2013 р., серед переліку яких був ФОП ОСОБА_3 із сумою заборгованості 7181, 00 грн.

На суму заборгованості 7181, 00 грн. Західно-Донбаською ОДПІ виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 07.11.2013 р. № Ф-289, яка була оскаржена ФОП ОСОБА_3 адміністративному порядку та рішенням Міністерства доходів і зборів України від 04.02.2014 р. № 645/6/99-99-10-01-07-15 залишена без змін

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" від 04.07.2013 р. № 406-VII, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI, норми Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до ст. 102 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" від 04.07.2013 р. № 406-VII порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому, частиною 1 Підрозділу 8 Прикінцевих положень Податкового кодексу України визначено, що нарахування, обчислення та сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються суб'єктами малого підприємництва, які сплачують єдиний податок відповідно до Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (з наступними змінами) або фіксований податок відповідно до абзаців 6 - 28 пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" (№ 406) процедури адміністрування, які здійснюють органи доходів і зборів, встановлені цим Законом, поширюються на періоди до набрання чинності цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (№ 2464-VI) встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців); фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (№ 2464-VI), платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 цього Закону, органи доходів і зборів зобов'язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (№ 2464-VI), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Слід зазначити, що положеннями п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (№ 2464-VI) визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (№ 2464-VI), платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

У відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно матеріалів справи ФОП ОСОБА_3 не є пенсіонером за віком або інвалідом, не отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, а отже відсутні правові підстави для звільнення позивача від сплати єдиного соціального внеску.

Положеннями ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (№ 2464-VI) встановлено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 р. № 455 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 р. за № 1622/24154.

Західно-Донбаською ОДПІ на підставі ст. 25 Закону № 2464-VI було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2014 р. № Ф-289 на загальну суму 13397, 55 грн., в тому числі, 13369, 75 грн. - недоїмка зі сплати єдиного внеску. Вимога сформована на підставі облікових даних картки особового рахунку платника станом на 31.10.2014 р., відповідає вимогам Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (№ 2464-VI) та Інструкції, у зв'язку з наявністю у позивача заборгованості з єдиного соціального внеску у розмірі 13369, 75 грн., відповідачем правомірно сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2014 р. № Ф-289.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що стаття 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначає категорії платників єдиного внеску, серед яких, зокрема, роботодавці та фізичні особи-підприємці. Для кожної категорії встановлюються особливості адміністрування єдиного соціального внеску. Постанова КМУ України №1170 від 22.12.2010 року регламентує спірні відносини лише частково, а саме затверджує перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок. При цьому, лист УПФ від 10.08.2011 року № 16534/03-20, додаток 12 (на який посилається позивач в апеляційній скарзі) надає роз'яснення щодо особливостей застосування вказаної Постанови саме для роботодавців. Однак, на даний час позивач не є роботодавцем, тому дана постанова не регулює його правовідносини, пов'язані з нарахуванням єдиного соціального внеску.

Щодо повноважень Західно-Донбаської ОДПІ колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження представника позивача про незаконність дій Західно-Донбаської ОДПІ щодо винесення вимог про сплату боргу від 08.10.2014 р. та від 07.11.2014 р. з наведених вище підстав є необґрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області, Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна