Справа № 150/472/14-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"01" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/12982/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С., Швець В.В., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення в Чернівецькому районі Вінницької області про стягнення соціальних виплат на оздоровлення та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення в Чернівецькому районі Вінницької області, в якому з урахуванням уточнених вимог просив зобов'язати відповідача виплатити щорічну допомогу на оздоровлення з 1992 року по 2013 рік включно, зобов'язати відповідача забезпечити його санаторно-курортною путівкою в санаторій «Бердянськ» терміном на 45 діб та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000000 грн.

Постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 19.09.2014р. позов задоволено частково. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення в Чернівецькому районі Вінницької області сплатити позивачу обов'язкові витрати на оздоровлення за період з 2007 року по 2011 роки та за 2013 рік в розмірі по 90 грн. за кожен рік. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення в Чернівецькому районі Вінницької області забезпечити позивачу санаторно-курортною путівкою. В решті позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014р. скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судом апеляційної інстанції, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Частиною 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов в частині зобов'язання відповідача виплатити позивачу щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за період з 1992 року по 2013 рік, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу за період з 2007 року по 2011 рік та 2013 році не виплачувалась така допомога в розмірі 90 грн., а за 2012 рік була виплачена в розмірі 90 грн.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо виплати допомоги за період з 1992 року по 2006 рік, суд послався на постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 06.08.2007р., яка набрала законної сили та відповідно до якої стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за період з 2000 року по 2007 рік.

При цьому позовним вимогам щодо виплати позивачу щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за період з 1992 року по 1999 рік суд першої інстанції не надав правової оцінки.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в позові в частині зобов'язання відповідача виплатити позивачу щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за період з 1992 року по 2013 рік, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачу вплачується одноразова грошова допомога на оздоровлення в розмірі 90 грн.

Колегія суддів погодитись з таким висновком суду апеляційної інстанції не може, виходячи з наступного.

За правилами ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Всупереч наведеним положенням Кодексу суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за період з 1992 року по 2013 рік, виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 виплачується щорічна одноразова грошова допомога на оздоровлення в розмірі 90 грн., тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

При цьому суд апеляційної інстанції не послався на те, які саме докази підтверджують зазначені обставини. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виплату позивачу щорічної допомоги за спірний період, крім виплати позивачу допомоги в розмірі 90 грн. за 2012 рік.

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог за 1992-2006 роки суд першої інстанції виходив з того, що є рішення суду, яким вирішено спір про виплату позивачу допомоги за 2000-2007 роки, однак у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України не закрив провадження в цій частині позовних вимог.

Також апеляційним судом не враховано, що при вирішенні спору суд першої інстанції не надав правової оцінки позовним вимогам за період з 1992 по 1999 рік, а відмовив в їх задоволенні, тобто фактично позовні вимоги в цій частині залишилися нерозглянутими.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача забезпечити на 2014 рік позивача путівкою на санаторно-курортною путівкою в санаторій «Бердянськ» терміном на 45 діб, суди попередніх інстанцій дійшли протилежних висновків.

Зокрема, зобов'язуючи відповідача забезпечити позивача санаторно-курортною путівкою, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час в України є єдиний санаторій "Слов'янський" з правом на лікування інвалідів з діагнозом нервова система за наслідками травм і захворювань хребта та спинного мозку.

Натомість суд апеляційної інстанції, відмовляючи задоволенні вказаних позовних вимог, виходив з того, що ОСОБА_2 у позові просив зобов'язати відповідача забезпечити його санаторно-курортною путівкою саме в санаторій «Бердянськ» терміном на 45 днів, а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2006р. № 187 інваліди III групи із захворюванням нервової системи (з наслідками травм і захворюванням хребта та спинного мозку), до яких відноситься позивач, забезпечуються путівками до санаторіїв неврологічного профілю строком 18-21 день.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.03.2013р. № 261 затверджено Порядок організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку визначено, що цей Порядок визначає механізм організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в частині безоплатного або пільгового забезпечення постраждалих осіб та потерпілих дітей санаторно-курортними путівками чи путівками на відпочинок, виплати за їх бажанням грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що строк перебування у санаторно-курортному закладі за санаторно-курортною путівкою становить для постраждалих осіб - 18 днів, для інвалідів з числа постраждалих осіб із захворюваннями нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку) - до 45 днів.

Враховуючи те, що вказаний Порядок прийнято на виконання вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та те, що він регулює питання оздоровлення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в частині безоплатного або пільгового забезпечення санаторно-курортними путівками, посилання суду апеляційної інстанції на положення постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2006р. № 187, є помилковими.

Крім того, не можна погодитись із висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача забезпечити позивача санаторно-курортною путівкою, оскільки як вбачається із мотивувальної та резолютивної частин рішення, суд фактично зобов'язав відповідача забезпечити позивача санаторно-курортною путівкою в санаторій "Слов'янський". При цьому судом першої інстанції не враховані вимоги Порядку.

Зокрема, відповідно до пункту 9 Порядку місцеві органи за наявності документів, передбачених пунктом 7 цього Порядку, здійснюють реєстрацію заяв та облік постраждалих осіб і потерпілих дітей окремо для забезпечення санаторно-курортними путівками залежно від профілю захворювання, за яким особи направляються на санаторно-курортне лікування, та путівками на відпочинок у порядку черговості подання заяв.

Інформація про кількість постраждалих осіб та потерпілих дітей, яких місцевими органами взято на облік для забезпечення путівками у наступному році, подається до 15 листопада поточного року Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - регіональні органи) Мінсоцполітики.

Санаторно-курортне лікування або відпочинок постраждалих осіб та потерпілих дітей провадяться у санаторно-курортних закладах відповідного профілю лікування чи закладах відпочинку, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики (п.п. 10-12 Порядку).

Правилами пункту 12 Порядку встановлено, що забезпечення постраждалих осіб та потерпілих дітей путівками здійснюється з дотриманням вимог пункту 3 цього Порядку в межах виділених коштів пропорційно кількості постраждалих осіб та потерпілих дітей, які перебувають на обліку для забезпечення путівками, відповідно до договорів, укладених із санаторно-курортними закладами або закладами відпочинку, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Як вбачається із матеріалів справи, серед розподілених Міністерством соціальної політики України путівок у 2014 році на Вінницьку область відсутній санаторій "Слов'янський", тому суд першої інстанції всупереч вимогам Порядку передчасно зобов'язав відповідача забезпечити позивача санаторно-курортною путівкою в санаторій "Слов'янський". Відомості про дослідження цих доказів та відповідні висновки в судовому рішенні відсутні.

Крім того, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою обставини щодо дотримання позивачем встановленого в ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до суду стосовно заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи судові рішення у даній справі, суди зазначених вимог процесуального закону не виконали.

Оскільки постанова суду першої інстанції скасована судом апеляційної інстанції, підстави для повторного скасування цієї постанови суду відсутні.

З наведених вище мотивів, постанова суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

За правилами ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014р. скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді Пасічник С.С.

Швець В.В.