Справа № 826/1965/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1965/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Громадської організації «Регіональний центр прав людини» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Регіональний центр прав людини» до Міністерства юстиції України про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ :

Громадська організація «Регіональний центр прав людини» звернулася в суд з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправною відмову Міністерства юстиції України у наданні копії запиту громадської організації «Луганська правозахисна група» від 15.04.2014 р. №28/14 щодо проведення громадської експертизи та зобов'язати відповідача надати позивачу копію вказаного запиту, посилання на який міститься у наказі Міністерства юстиції України від 12.05.2014 р. №102/7.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На розгляд справи в апеляційному порядку сторони, належним чином повідомлені не з'явилися. Колегія суддів, враховуючи, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів для з'ясування всіх обставин, вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності сторін.

В зв'язку з неявкою сторін, на підставі ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі запиту громадської організації «Луганська правозахисна група» від 15 квітня 2014 року №28/14 щодо проведення громадської експертизи, міністром юстиції, відповідно до Закону України «Про інформацію» та пункту 4 Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 976 від 5 листопада 2008 року, видано наказ №102/7 від 12.05.2014 р., яким визначено Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Севостьянову Н.І., заступника начальника відділу координації виконання рішень Європейського суду з прав людини Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Таргоній Н.О., головного спеціаліста відділу координації виконання рішень Європейського суду з прав людини Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ільєнко О.П. відповідальними особами за забезпечення взаємодії з громадською організацією «Луганська правозахисна група» у зв'язку з надходженням запиту щодо проведення громадської експертизи. Зазначений наказ розміщено на офіційному веб-сайті відповідача у мережі Інтернет за адресою -http://old.minjust.gov.ua/48265.

22.09.2014 р. на адресу відповідача Громадською організацією «Регіональний центр прав людини» направлено запит за №48 на отримання публічної інформації, а саме - копії запиту громадської організації «Луганська правозахисна група» від 15.04.2014 р. №28/14 щодо проведення громадської експертизи, посилання на який міститься у наказі МЮ України від 12.05.2014 р. №102/7.

За наслідком розгляду даного запиту листом від 30.09.2014 р. №Пі-ЮР-1294/12.0.1 Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини Севастяновою Н.І. повідомлено позивача, що відповідно до Переліку видів публічної інформації розпорядником якої є Міністерство юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 04.10.2011 р. №3116/6, запити, подані іншими особами або організаціями до міністерства, не включено до переліку публічної інформації, яка може надаватись заявникам на їхню вимогу.

Позивач, вважаючи неправомірною відмову в наданні запитуваних документів, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що запитувана інформація в даному випадку не відноситься до публічної інформації, розпорядником якої в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» є МЮ України, а тому підстави для розгляду вказаного запиту в порядку, встановленому зазначеним Законом, відсутні.

Колегія суддів не може не погодитися з таким висновком суду першої інстанції, та надаючи правову оцінку встановленим в справі обставинам та фактам, звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI ( надалі - Закон №2939) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до статті 15 цього Закону №2939 реалізація права на доступ до публічної інформації забезпечується обов'язком розпорядників інформації оприлюднювати:

1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо);

2) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності;

3) перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення;

4) порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності;

5) інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник;

6) інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації;

7) плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань;

8) розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи;

9) загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку;

10) звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію;

11) інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, а саме про:

- їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв'язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти;

- прізвище, ім'я та по батькові, службові номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом;

- розклад роботи та графік прийому громадян;

- вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад;

- перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення;

- перелік і службові номери засобів зв'язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності;

- порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності;

- систему обліку, види інформації, якою володіє суб'єкт владних повноважень;

12) іншу інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, порядок обов'язкового оприлюднення якої встановлено законом.

Також, доступ до публічної інформації забезпечується обов'язком розпорядника інформації надавати інформацію за запитами на інформацію. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про доступ публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з преамбулою Закону України «Про доступ до публічної інформації», останні регулює відносини щодо забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Втім, відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конституції України не допускається збирання,зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною чи юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що суттєвим для вирішення даного спору по суті є визначення чи є запитувана позивачем інформація публічною та чи не існують встановлені законом обмеження щодо її отримання.

Аналіз частини першої статті 1 Закону №2939 показує, що законодавець, даючи визначення терміну «публічна інформація», не конкретизував сферу діяльності суб'єкта владних повноважень або коло, його обов'язків, в процесі виконання яких, може бути отримана або створена запитувана інформація.

Наголос робиться лише на тому, що публічна інформація повинна створюватись в процесі виконання суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством.

Вищий адміністративний суд України у постанові Пленуму від 30.09.2013 № 11, з питань щодо визначення інформації публічною, з визначення «публічної інформації», викладеному в ст.1 Закону №2939, вказував на можливість виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Вищій адміністративний суд України вказував, що у разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо несуб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач у інформаційному запиті просив надати копію направленого на адресу відповідача запиту громадської організації «Луганська правозахисна група» від 15.04.2014 року № 28/14 щодо проведення громадської експертизи.

В обґрунтування необхідності отримання такої інформації позивач в позові вказував на необхідність з'ясувати питання щодо змісту та спрямованості громадської експертизи, оскільки оприлюднений відповідачем наказ №28/14 від 15.04.2014р. не містить відомостей щодо предмету експертизи.

Відповідач відмовив позивачу в наданні зазначеного документу, оскільки запити, подані іншими особами або організаціями до Міністерства юстиції України, не включено до переліку публічної інформації, яка може надаватися заявникам на їхню вимогу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що запитувана позивачем інформація, а саме : копія запиту громадської організації «Луганська правозахисна група» від 15.04.2014 р. №28/14, - не є публічною інформацією, розпорядником якої, в розумінні Закону №2939 є відповідач.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №976 від 05.11.2008р., з метою створення належних умов для участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики затверджено Порядок сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади.

Згідно п.2 вказаного Порядку , громадська експертиза діяльності органів виконавчої влади є складовою механізму демократичного управління державою, який передбачає проведення інститутами громадянського суспільства оцінки діяльності органів виконавчої влади, ефективності прийняття і виконання такими органами рішень, підготовку пропозицій щодо розв'язання суспільно значущих проблем для їх врахування органами виконавчої влади у своїй роботі.

Процедура сприяння органами виконавчої влади проведенню інститутами громадянського суспільства проведенню громадської експертизи полягає в наступному.

У разі надходження від інституту громадянського суспільства письмового запиту щодо проведення громадської експертизи із зазначенням: його найменування, відомостей про легалізацію, місцезнаходження та електронної адреси (за наявності); предмета і мети громадської експертизи; переліку документів та інших матеріалів, необхідних для проведення громадської експертизи (далі - матеріали); адреси, за якою надсилається відповідь на запит, або прізвища, ім'я та по батькові особи, уповноваженої одержати таку відповідь, її контактного телефону і електронної адреси (за наявності) (п. 3 Порядку), орган виконавчої влади :

1) видає у тижневий строк наказ (розпорядження) про проведення такої експертизи і заходів, пов'язаних з підготовкою матеріалів, із зазначенням прізвища, ім'я, по батькові та посади особи (осіб), відповідальної (відповідальних) за забезпечення взаємодії з інститутом громадянського суспільства, зміст якого доводить до відома інституту громадянського суспільства, що ініціює проведення громадської експертизи, протягом трьох днів з моменту його видання;

2) утворює у разі потреби робочу групу для підготовки матеріалів із залученням представників інституту громадянського суспільства, що ініціює проведення громадської експертизи;

3) розміщує у тижневий строк інформацію про надходження запиту щодо проведення громадської експертизи та заходи, здійснені органом виконавчої влади з метою сприяння її проведенню, на власному веб-сайті;

4) подає інституту громадянського суспільства матеріали або завірені в установленому порядку їх копії з урахуванням вимог та строку, визначених Законом України «Про інформацію»( п. 4 Порядку).

Посадові особи органу виконавчої влади не повинні перешкоджати проведенню громадської експертизи та втручатись у діяльність інституту громадянського суспільства, пов'язану з її проведенням (п.5 порядку).

Орган виконавчої влади після надходження експертних пропозицій:

Розміщує їх у тижневий строк на власному веб-сайті; розглядає їх на найближчому засіданні колегії за участю представників інституту громадянського суспільства, що проводив експертизу; розробляє і затверджує за результатами розгляд експертних пропозицій заходи, спрямовані на їх реалізацію; подає у 10-денний строк інституту громадянського суспільства, що проводив експертизу, письмову відповідь про результати розгляду експертних пропозицій та заходи, спрямовані на їх реалізацію, з одночасним розміщенням відповідної інформації у засобах масової інформації та/або на власному веб-сайті.

Тобто, Міністерством юстиції України, у встановленому законодавством порядку, лише оприлюднюється інформація про надходження такого запиту щодо проведення громадської експертизи.

Враховуючи, що публічна інформація одержується чи створюється суб'єктами владних повноважень на виконання обов'язків, визначених чинним законодавством, інформація, яка запитувалась позивачем (зміст запиту щодо проведення громадської експертизи), не є продуктом, що отримано або створено у процесі здійснення відповідачем своєї діяльності.

Посилання на зазначений запит в наказі Міністерства юстиції № 102/7 від 12.05.2014 року та розміщення останнім інформації щодо надходження запиту на власному веб-сайті не вказує на згоду громадської організації «Луганська правозахисна група» на розповсюдження інформації щодо змісту запиту.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вказаного вище Порядку, інформація щодо предмету, строків проведення експертизи; експертних пропозицій, поданих за результатами проведення експертизи; затверджені органом виконавчої влади заходи для реалізації експертних пропозицій; відповідь органу виконавчої влади інституту громадянського суспільства,- підлягають оприлюдненню лише після розгляду експертних пропозицій шляхом розміщення Секретаріатом Кабінету Міністрів України на урядовому веб-сайті «Громадянське суспільство і влада».

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що запит громадської організації «Луганська правозахисна група» від 15.04.2014 р. №28/14 щодо проведення громадської експертизи в даному випадку не відноситься до публічної інформації, розпорядником є відповідач.

З огляду на викладене, у відповідача були відсутні правові підстави для надання запитуваних документів позивачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, в зв'язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав до його скасування .

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Регіональний центр прав людини» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 06.10.15 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.