Справа № 817/165/15
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Борискін С.А.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"23" вересня 2015 р. Справа № 817/165/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "30" червня 2015 р. у справі за позовом кооперативного підприємства "Рівненське гуртово-роздрібне об'єднання" ОСС до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі-ДПІ) від 09.10.2014 року № та від 09.10.2014 року №. Присуджено на користь кооперативного підприємства "Рівненське гуртово-роздрібне об'єднання" ОСС (далі-Підприємство) із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Апелянт в апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги. колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами акту перевірки №278 від 29.09.2014 року (а.с.89-90) ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийнято податкові-повідомлення-рішення № від 09.10.2014 року, яким визначено Підприємству зобов'язання у вигляді штрафу в розмірі 17447,97 грн. за платежем податок на додану вартість, та № від 09.10.2014 року, яким визначено йому ж зобов'язання у вигляді штрафу в розмірі 35962,97 грн. за платежем податок на додану вартість (а.с.8,9).

Суд першої інстанції встановив, що за змістом акту ДПІ проведено перевірку Підприємства на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, при цьому відображено відомості щодо дати та сум фактичної сплати податкових зобов'язань. Тобто, податковим органом досліджувалися не виключно дані, зазначені в податковій декларації платника податків, а також інші відомості. Відтак, суд зробив вірний висновок, що проведена перевірка не була камеральною відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України, а документальною перевіркою.

Так, у відповідності до п.п.20.1.4 п.20.1. ст.. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податку в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 75 Податкового кодексу України визначено види перевірок, які мають право проводити органи державної податкової служби, а саме: камеральні, документальні, фактичні.

Відповідно до п.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальні перевірки можуть бути плановими або позаплановими, а також виїзними або невиїзними.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби (пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України). Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначено в статті 79 Податкового кодексу України.

Так, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках або отриманих в іншій спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст. 79 Податкового кодексу України).

Згідно п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податковий орган порушив установлену законом процедуру проведення документальної перевірки, діяв поза межами правового поля. Відповідно, відображені в акті перевірки відомості не можуть братися до уваги відповідно до ч.3 ст. 70 КАС України, оскільки такі відомості одержані контролюючим органом з порушенням закону.

Крім того, суд зазначає, що статтею 32 Податкового кодексу України встановлено, що зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі відстрочки та розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

Пунктами 100.1 та 100.2 ст.100 Податкового кодексу України визначено, що розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу. Платник податків має право звернутись до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

У відповідності до п.100.6 ст.100 Податкового кодексу України розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу (у тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до зазначених норм податкового законодавства рішенням контролюючого органу про розстрочення сплати податкового боргу №111 від 18.07.2013 року Підприємству були встановлені нові строки сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість (а.с.101). На підставі цього рішення між ним та ДПІ було укладено договір про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 18.07.2013 року №132 (а.с.102).

Пунктом 3.9 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №574 від 10.10.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.10.2013 року за №1853/24385, встановлено, що на розстрочені (відстрочені) грошові зобов'язання (податковий борг) пені та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання ) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу).

В ході розгляду справи з'ясовано, що розрахунок штрафних санкцій здійснено ДПІ без урахування факту укладання договору про розстрочення сплати податкового боргу та факту перенесення строків сплати податкового боргу з зв'язку з його розстроченням. Відповідачем нараховано штрафні санкції на розстрочену суму грошового зобов'язання (податкового боргу) в період дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу), що суперечить приписам вищевказаних норм податкового законодавства.

Покликання представника податкового органу на прийняті рішення про скасування розстрочення податкового боргу суд першої інстанції вірно визнав безпідставними, оскільки ним це не підтверджено жодним доказом, а Підприємство про це не було повідомлено належним чином.

Суд першої інстанції встановив, що ДПІ не враховано фактичну сплату Підприємством розстрочених сум відповідно до рішення №111 , а також поточних грошових зобов'язань, що підтверджується виписками банку, платіжними дорученнями та відображено в обліковій картці.

Дані облікової картки платника податків, яка долучена до матеріалів справи відповідачем (а.с.166-180), не підтверджують висновків щодо порушення строків сплати податкового боргу, викладених в акті перевірки №278 від 29.09 2014 року, а відомості щодо нарахування та сплати грошових зобов'язань є перекрученими та недостовірними.

Крім того, відповідачем не проведено відповідних коригувань по картці особового рахунку з ПДВ та не зменшено суму узгодженого зобов'язання, визначену податковим повідомленням - рішенням № 000207234/0 від 29.06.2010 року у сумі 159999 гривень у справі № 2а-6056/10/1770, у зв'язку з тим, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.08.2014 року скасовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 року, а справу направлено на новий розгляд (а.с.31-41, 80-85). На даний час рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.10.2014 року у цій же справі, яке набрало законної сили 01.12.2014 року, спірні податкові повідомлення-рішення скасовані, а відтак податковий борг на цю суму взагалі відсутній (а.с.181-184).

Відтак, суд вірно зазначив, що з 05.08.2014 року відповідно до приписів п.56.18 ст. 56 Податкового Кодексу України грошове зобов'язання з ПДВ, визначене податковим повідомленням №000207234/0 від 29.06.2010 року, стало неузгодженим та в порядку, визначеному п.57.4 ст. 57 Податкового кодексу України у зв'язку з його сплатою підлягало зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу або грошового зобов'язання. Такий висновок суду підтверджується і постановою Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/199/15 від 17 квітня 2015 року, що не оскаржена ДПІ та набрала законної сили, якою визнано протиправною її бездіяльність щодо невнесення відповідних записів в обліковій картці платника податків в зв'язку зі скасуванням ППР №000207234/0 від 29.06.2010 року у справі № 2а-6056/10/1770 (а.с.52-53).

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, надав їм відповідну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Податковий орган, у відповідності до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів правомірності прийнятих ним рішень та не надав доказів на спростування вище викладеного.

Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "30" червня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "24" вересня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Кооперативне підприємство"Рівненське гуртово-роздрібне об'єднання" ОСС вул. Млинівська 20,м. Рівне,33024

3- відповідачу Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33000

4-третій особі: - ,