Справа № 2а-17149/11/2670
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2012-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"02" серпня 2012 р. м. Київ

колегія суддів судової палати по адміністративним справам Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Петрика І.Й.

за участю секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ВФК Еден" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ВФК Еден" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м.Києва про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ВФК Еден" звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва про скасування податкового повідомлення-рішення від 31 серпня 2011 року №, яким позивачу нараховано грошове зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 208702,00 грн..

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ВФК Еден" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.08.2011 року Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м. Києва було проведено документальну перевірку ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВКФ Еден»з питань з питання правомірності формування сум податку на додану вартість за березень 2011 року, про що складено Акт №4271/23/621-24430136 від 17.08.2011р.

Перевіркою встановлено порушення п.п. 198.3, п.п. 198.4, п.п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення підприємством податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 208702 грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м. Києва прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № від 31.08.2011р., яким визначено ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВКФ Еден»зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 208702 грн.

Після адміністративного оскарження, зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Висновок щодо порушення наведених вище норм податкового законодавства, зроблено відповідачем виходячи з того, що між позивачем та ТОВ «ТПК "Техномашпостач» було підписано договір поставки, який фактично не виконувався.

Зокрема, у ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ТПК "Техномашпостач" відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби. Також, в ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів (послуг) від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ТПК "Техномашпостач" до підприємств-покупців, у зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів. Аналізом податкової звітності ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ТПК "Техномашпостач" а саме: декларацій з ПДВ за березень, квітень, травень 2011р., не встановлено наявність поставок товарів (послуг) підприємствам-покупцям.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог прийшов до висновку, що в судовому засіданні не доведено фактичного здійснення спірних операцій, з огляду на відсутність у ТОВ «ТПК "Техномашпостач»будь-яких ресурсів та можливостей для виконання вищенаведених робіт та неможливість їх виконання цим підприємством, таким чином відсутні умови, обставини та підстави, які повязують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначальною ознакою валових витрат є їх зв'язок з господарською діяльністю платника податку.

Підпунктом 5.2.1 цього Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією і веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) та охороною праці з урахуванням обмежень, установлених підпунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Водночас, за змістом абзацу п'ятого підпункту 5.3.9 цього ж Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Об'єктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до п/п. 3.1.1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР є операції платників податку з поставки товарів, робіт/послуг.

Підпунктом 7.4.1 цього Закону, передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів, робіт/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п/п. 7.5. Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій, зокрема: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п/п. 7.2.3. зазначеного Закону податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.6 Закону передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Крім того, п/п. 7.4.4. Закону встановлено, що у разі якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

З матеріалів справи вбачається, 01.12.2010 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ТПК «Техмашпостач»(продавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВКФ Еден»(покупець) укладено договір поставки №ДГ-Ю-11026, згідно якого продавець зобовязався продати, а покупець купити будівельні матеріали, асортимент яких викладений в накладних, рахунках-фактурах, які є невідємною частиною договору.

Товар передавався згідно видаткових накладних №320 від 30.03.2011р. на суму 234520 грн., №350 від 31.03.2011р. на суму 158630 грн., №351 від 31.03.2011р. на суму 70564 грн., №352 від 31.03.2011р. на суму 180543 грн., №353 від 31.03.2011р. на суму 96812 грн., №354 від 31.03.2011р. на суму 282200 грн., №355 від 31.03.2011р. на суму 91731 грн., №356 від 31.03.2011р.

31.03.2011 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ТПК «Техмашпостач»видало ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВКФ Еден»податкові накладні із аналогічними номерами та сумами.

Судом першої інстанції був досліджений договір, укладений між Позивачем та ТОВ ТПК «Техмашпостач, на підставі якого сформовані суми податку на додану вартість.

З аналізу проведених операцій даного договору, суд першої істанції прийшов до обгрунтованого висновку, що зобовязання, які виникли на підставі вказаного договору, не мали реального характеру, оскільки роботи не передбачались для використання у господарській діяльності позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Відсутність сукупності зазначених чинників, з якими Закон про ПДВ у взаємозвязку з положеннями наведених вище норм законодавства повязують можливість формування платником податків податкового кредиту, у т.ч. недоведеність фактичного (реального) виконання операцій, відсутність звязку витрат платника податків з господарською діяльністю, відсутність наміру використовувати придбані товари (роботи, послуги) у власній господарській діяльності, відсутність розумних економічних причин для вчинення певних операцій, виключає можливість формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою первинних документів (у т.ч. податкових накладних) та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товару (роботи/послуги) з ПДВ.

Колегія суддів погоджується з даним висновком першої інстанції, оскільки для надання правової оцінки щодо формування платником податку податкового кредиту з такого податку необхідно застосовувати положення Закону України «Про податок на додану вартість», якими регламентується порядок визначення податкового кредиту.

Матеріали справи свідчать, що в ході проведення перевірки позивача, листом №2475/7/23-1 від 11.07.2011р. Бориспільською обєднаною Державної податкової інспекції було надіслано акт №487/7/23-1/36803875 від 11.07.2011р з питань достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за березень, квітень, травень 2011р. по ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ТПК «Техномашпостач»в ході перевірки не підтверджено наявність поставок товарів (послуг) від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ТПК "Техномашпостач" підприємствам покупцям, так як у ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ТПК "Техномашпостач" відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби.

Також, в ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів (послуг) від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ТПК "Техномашпостач" до підприємств-покупців, у зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів. Аналізом податкової звітності ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ТПК "Техномашпостач" а саме: декларацій з ПДВ за березень, квітень, травень 2011р., не встановлено наявність поставок товарів (послуг) підприємствам-покупцям.

Таким чином, судом першої інстанції досліджено питання щодо реального придбання позивачем послуг і, за наявності доказів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій, а саме: податкових накладних, актів приймання виконаних підрядних робіт, належного відображення вартості підрядних робіт у бухгалтерському обліку, не встановлена реальність здійснення господарських операцій, за наслідками якої та на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит із сум сплаченого податку на додану вартість.

Суд першої інстанції правомірно зазначає, що на підтвердження товарності господарської операції позивачем надано лише копії рахунків-фактур та податкові накладні, будь-які інші докази не надано. В порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем доказів зберігання, перевезення, від продавця зазначеного у рахунках-фактурах товару не надано.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм права, колегія суддів прийшла до висновку, за правилами п.п.7.4.4. України «Про податок на додану вартість»позивачем неправомірно сформувано суму податкового кредиту

В порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів товарності операцій, на основі яких сформовано суму податкового кредиту.

Разом з тим, відповідачем надано докази правомірності винесеного податковогоповідомлення-рішення.

Відповідач при винесенні оскаржуваного повідомлення рішення діяв на підставі та в межах своїх повноважнь та у спосіб встановлений законом.

Таким чином, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та, відповідно, його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в звязку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ВФК Еден" залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі, тобто з 07 серпня 2012 року шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

ОСОБА_3