Справа № 2-1264/2010
Суддя: Хаустова Т. А.
Дата ухвалення: 2010-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2010 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А. при секретарі - Писаренко Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в місті Слов'янську Донецької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни", -

ВСТАНОВИВ:

У Слов'янський міськрайонний суд Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Слов'янську про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни", обгунтувавши свої вимоги тим, що він народився у 1941 році. Відповідно до ст. 1 Закону України № 2195-IV від 18 листопада 2004 року „Про соціальний захист дітей війни", є дитиною війни. Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону з 01 січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006, 2007, 2008 році йому така допомога не виплачувалась.

Верховна Рада України Законом України від 20.12.2005 року № 3235-IV „Про Державний бюджет України на 2006 рік" ст.ст. 77, 110 та Законом України від 19.12.2006 року № 489-V „Про Державний бюджет України на 2007 рік" п. 12 ст. 71 призупинила дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Конституційний Суд України своїм рішенням від 09.07.07 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007, керуючись ст.ст. 147, 150, 152 Конституції України та ст.ст. 45,51,61,63,65 Закону України „Про Конституційний Суд України" вирішив: п. 1 визнати таким, що не відповідає Конституції України і є неконституційним положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" п. 12 ст. 71, яким зупинено дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195-IV; п. З ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" 19.12.2006 року № 489-V визначений неконституційним, п. 5 рішення Конституційного Суду в цій справі має преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносимами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними; п.6 рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим. Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України „Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 2 ст. 19 та ч. З ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України. При прийнятті нових законів, або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, невиплата йому соціальної допомоги, передбаченої ст. З „Про соціальний захист дітей війни", є протиправною і такою, що суперечить Конституції України та Законам України.

Розмір соціальної допомоги, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком, відповідно до ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", а саме ч. 2 ст. 46 Закону, передбачено, що нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком із нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст.ст. 99, 100 КАС України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення прав, інтересів чи свобод. Його законні права було обмежено шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, законів України. Крім того, про належні йому як дитині війни виплати повідомлено не було, про факт порушення своїх прав йому стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у пресі, у зв'язку з ухваленням відповідного рішення Конституційним Судом України 09 липня 2007 року. У зазначеному рішенні вказано, що воно повинно бути опубліковано в офіційному періодичному виданні „Вісник Конституційного Суду України", що й було зроблено від 07.11.2007 р. № 4. Отже, про грубе порушення своїх прав, їй стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації.

У зв'язку з викладеним просить суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів з 01.01.2006 p., визнати дії Управління Пенсійного Фонду України у м. Слов'янську неправомірними, зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у м. Слов'янську Донецької області нарахувати на її користь і виплатити недоплачену йому щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. та 01.01.2009 р. по теперішній час.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути без його

участі.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську Донецької області в судове засідання не з'явився, але Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську Донецької області надало суду заяву, просили справу розглянути без участі їх представника та надали суду заперечення, у якому зазначили, що відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", який набрав чинності з 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом на 2007 рік зупинено, зокрема, дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Статтею 111 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік" передбачено підвищення до пенсії „дітям війни" в розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

09 липня 2007 року Конституційним Судом України у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007, відповідно до якого, визнані такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними ) положення, зокрема п. 12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Однак, оскільки ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" видатки на підвищення дітям війни не передбачено, то і після рішення Конституційного Суду України вищенаведене підвищення не виплачувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно до п. 5 ст. 18 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхові внески не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України і не підлягають оподаткуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" забороняється використання коштів Пенсійного фонду для оплати договорів страхування довічних пенсій і одноразових виплат та на цілі, не передбачені цим Законом.

У зв'язку із Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року у справі № 1-29/2007 р. законодавчим органом не прийнято жодного нормативного акту на виконання вказаних вимог Закону, не визначено на законодавчому рівні які органи повинні виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір.

Таким чином, немає підстав вважати, що саме органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати таке підвищення із бюджету Пенсійного фонду.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а саме, текст статті 6 викладений в такій редакції: „Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни".

Відповідно до ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу PCP за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 15 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними ) положення, зокрема, п. 41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до принципу дії нормативно-правового акту у часі, у зв'язку з прийняттям нової редакції ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" ( пп. 2 п. 41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"), редакція зазначеної статті до 01 січня 2008 р. втратила свою чинність. На підставі Рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 р. втратила чинність нова редакція ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Законодавством України не передбачено автоматичного відновлення дії норми, яка втратила чинність на підставі нормативно-правового акту, який було визнано у подальшому неконституційним. Натомість, старий закон, що втратив юридичну чинність, тільки за спеціальною вказівкою нового нормативного акту, може поширювати свою дію на відповідні правовідносини. А ні Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 p., а ні іншим нормативно-правовим актом не передбачено відновлення дії статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції до 01 січня 2008 р.

Для врегулювання ситуації, 28 травня 2008 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", відповідно до п. 8 якої встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у твердих розмірах: з 22 травня - 48, 10 грн., з 1 липня - 48, 20 грн. та з 1 жовтня - 49, 80 грн.

Таким чином, підвищення дітям війни виплачується органами Пенсійного фонду відповідно до чинного на певний час законодавства.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 95 Конституції України, Закон України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV, ст. 6, 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни" не визнає в повному обсязі і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Слов'янську про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни" підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 народився 25 серпня 1941 року. Згідно із статтею 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно, позивач є дитиною війни в розумінні Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Відповідач не заперечує того факту, що ОСОБА_1 є дитиною війни в розумінні Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Виходячи із того, що позивач ОСОБА_1 є дитиною війни в розумінні Закону України „Про соціальний захист дітей війни", суд вважає, що на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України „Про соціальний захист дітей війни", в

тому числі й право на підвищення пенсії на ЗО % мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону. _

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення статті 71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік", якими була зупинена дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", визнані такими, що не відповідають Конституції.

Таким чином, за період з 1 січня 2006 року до 31 грудня 2007 року, за який заявлено позовні вимоги, положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" стосовно того, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком були чинними лише з 9 липня 2007 року (день ухвалення рішення Конституційним Судом України) до 31 грудня 2007 року.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у 2007 році діяли наступні розміри мінімальної пенсії за віком: з 1 квітня - 410,06 грн., з 1 жовтня - 415,11 грн.

Тобто, за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року позивач мав право на отримання підвищення до пенсії на підставі ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 710,91 грн. (410,06 грн. х 30% / 3 1 х 23 дні + 410,06 грн. х 2 х 30% + 415,11 грн.хЗхЗО%)

Згідно Закону України " Про Державний бюджет за 2008рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Згідно ст. 54 Закону України " Про Державний бюджет на 2009 рік" прожитковий мінімум на одну особу встановлений у розмірі, що діяв у грудні 2008 року, тобто 498 грн. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

При цьому статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Однак, Суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку Суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.

В той же час, що відповідно до статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка. Однак, в той же час, на думку Суду, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від

бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, наприклад, у справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відносини, що склалися між позивачем та відповідачем є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи те, що Позивач є дитиною війни, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни. Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» ( 2195-15), який набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Постановляючи судове рішення у даній справі, суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, виключаючи

1право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1,3 частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною

2статті 19, статтями 22,23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституцією України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Закон України « Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-ПІ, згідно статті 1 якого, прожитковий мінімум використовується,для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону

України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статі 4 даного Закону ( в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Згідно вимог статті 11 ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити нарахування доплати до пенсії щомісячно в розмірі 30 % від розміру мінімальної пенсії за віком, з цього приводу зазначає наступне.

Законом України « Про Державний бюджет України на 2008 рік»/ п. 41 розділу 2 внесення змін до деяких законодавчих актів / текст статті 6 викладено в такій редакції: «Дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») (3531-12) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( 3351-12) дане підвищення провадиться за їх вибором згідно із законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнано таким, що не відповідають Конституції України ( 254к/96-ВР) ( є неконституційним), положення ст. 67 розділу І, пункті 2-4,6-8,10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22,24-34, підпунктів 1-6,8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II « Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту З розділу III « Прикінцеві положення» Закону України « Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ( 107-17, в пункті 5 резолютивної частини якого визначено, що Положення Закону України « Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення».

Відповідно до принципу дії нормативно-правового акту у часі, у зв'язку з прийняттям нової редакції статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» ( підпункт 2 пункту 41 розділу II Закону України « Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), редакція зазначеної статті що існувала до 01 січня 2008 року втратила свою чинність. На підставі рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року втратила чинність нова редакція статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни», внаслідок чого відновлена попередня редакція закону.

28 травня 2008 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 530 « Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», відповідно до пункту якої встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у твердих розмірах: з 22 травня - 48,10 грн., з 01 липня - 48,20 грн.; з 01 жовтня - 49,80 грн.

Посилання відповідача на відсутність та суперечливість законодавства, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно ч.7 ст. 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини ( аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права ( аналогія права).

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача при нарахуванні пенсії з 1 січня 2009 року виплату підвищення до пенсії як дитині війни здійснювати відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", суд приходить до наступного:

Відповідно до статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-VI було надане право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визичаються залежно

від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Проте, на виконання вищезазначеної норми Кабінетом Міністрів України не приймалося окремої постанови щодо встановлення в 2009 році розміру підвищення до пенсії особам, віднесеним до категорії "дитина війни". Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня -49,8 гривні. Розмір підвищення до пенсії з 1 січня 2009 року цією постановою не визначений та змін стосовно цього питання у 2009 році в вищезазначену постанову не вносилося.

Таким чином, стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 1 січня 2009 року по дійсний час є діючою в наступній редакції: "дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком", тому наявні підставі для нарахування позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 % від розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 1 січня 2009 року до фактичного звернення до суду з даним позовом, тобто до 10 березня 2010 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську Донецької області щодо ненарахування підвищення до пенсії позивачу, як дитині війни, неправомірними та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Слов'янську Донецької області зробити позивачу нарахування підвищення до пенсії у розмірі 30 % від розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно, з 22 травня 2008 року по 31 січня 2008 року включно та з 01.01.2009 року по 10 березня 2010 року.

Що стосується строку звернення до суду з адміністративним позовом суд враховує ст. 87 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, відповідно до якої суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Оскільки виплата підвищення до пенсії є однією з складових пенсії в цілому, суд вважає, що позивачем не пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав з даних правовідносин.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", ст. 71 п. 12 Закону України від 19.12.2006 року „Про Державний бюджет України на 2007 рік", Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, ст. 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік", ч.І ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ЗУ „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ЗУ „Про Державний бюджет України на 2009 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, ст. ст. 2-15, 17-18,33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71,79, 86,87, 94, 99, 100-107, 110, 122-143, 151-154, 158 - 163, 167, 185-186, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в місті Слов'янську Донецької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни", - задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську в Донецькій області по ненарахуванню та невиплаті ОСОБА_2 підвищення до пенсії, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно, за період 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно та з 01 січня 2009 року по 10 березня 2010 року, - неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську здійснити ОСОБА_2 за період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням фактично виплачених сум підвищення.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську здійснити ОСОБА_2 за період часу з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за

віком відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням надбавки, встановленої для учасників війни, у разі отримання такої надбавки.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську здійснити ОСОБА_2 за період часу з 01 січня 2009 року по 10 березня 2010 року нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням надбавки, встановленої для учасників війни, у разі отримання такої надбавки.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного Адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова складена в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_3