Справа № 820/3727/15
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р.Справа № 820/3727/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.,

в присутності:

представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача Крайник К.О.,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015р. по справі № 820/3727/15

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління Держземагентства у Харківській області третя особи ОСОБА_6

про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, звернулись до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Харківській області, третя особа ОСОБА_6, в якому просили скасувати накази відповідача № 2843-СГ від 24 жовтня 2014 року та № 2888-СГ від 29 жовтня 2014 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. В постанові суду зазначається про безпідставність позовних вимог у зв'язку з правомірністю дій та наказів відповідача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачами подано апеляційну скаргу, в якій вони просять скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачі посилаються на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: п.7 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство", що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивачів у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 14 жовтня 2014 року звернулась до управління Держземагентства у Харківській області з відповідною заявою з приводу надання в оренду земельних ділянок на території Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Так у заяві були вказані необхідні реквізити, зазначено бажане місце і розмір земельних ділянок, які розташовані за межами населених пунктів з кадастровими номерами: № НОМЕР_1 розміром 27,1563 га; № НОМЕР_2 розміром 31,8008 га; № НОМЕР_3 розміром 65,1866 га., які розташовані на території Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

До заяв громадянином були долучені усі необхідні документи відповідно до статей 123 Земельного кодексу України та ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», а саме: копію паспорта, ідентифікаційного коду, копії дипломів про наявність освіти за спеціальністю «птахівництво», копію трудової книжки у підтвердження досвіду роботи у сільському господарстві. Підстав для прийняття рішення про відмову у передачі земельних ділянок у користування у Головного управління Держземагентства у Харківській області не встановлено.

За результатами розгляду даної заяви ОСОБА_6 та додатків, доданих до нього Головним управлінням Держземагентства у Харківській області було винесено наказ №2888-СГ від 29.10.2014.

Крім цього, 14.10.2014 року до Головного управління надійшло звернення громадянки ОСОБА_6 з приводу надання в оренду земельних ділянок на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області,

До заяви громадянином долучені усі необхідні документи відповідно до статтей 123 Земельного кодексу України та ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», також ОСОБА_6, керуючись нормами діючого законодавства зазначила в заяві всі необхідні реквізити та бажане місце і розмір земельних ділянок, які розташовані за межами населених пунктів з кадастровими номерами: № НОМЕР_4 розміром 15,1844 га; № НОМЕР_5 розміром 20,0 га; № НОМЕР_6 розміром 40,1143 га; № НОМЕР_7 розміром 33,945 га, які розташовані на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Всього земельних ділянок загальною площею 233,3874 га.

За результатами розгляду даної заяви ОСОБА_6 та додатків, доданих до нього Головним управлінням Держземагентства у Харківській області було винесено наказ №2843-СГ від 24.10.2014.

26 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся на адресу Головного управління Держземагенства у Харківській області з заявою про надання йому земельних ділянок розташованих на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області для створення фермерського господарства

Також, 26 січня 2015 року ОСОБА_5 звернулася на адресу Головного управління Держземагенства у Харківській області з заявою про надання їй земельних ділянок розташованих на території Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області для створення фермерського господарства.

Головне управління Держземагенства у Харківській області відповідно до відповіді № 19-20-14-2218/0/9-15 від 02 лютого 2015 року відмовлено ОСОБА_4 в надані земельних ділянок в зв'язку з тим, що земельні ділянки які він просив надати знаходяться в користуванні іншої особи.

В той же час ОСОБА_5 відповідно до відповіді Головного управління Держземагенства № 19-20-14-2216/0/9-15 від 02.02.2015 року також було відмовлено в наданні земельних ділянок з аналогічних підстав.

Листом Державного агентства земельних ресурсів України № Р-364/0-814/6-15 від 25 березня 2015 року повідомлено, що земельні ділянки розташовані на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області та Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, які просили надати ОСОБА_4 та ОСОБА_5, були надані для створення фермерського господарства ОСОБА_6 на підставі наказів Головного управління Держземагенства у Харківській області № 2843-СГ від 24 жовтня 2014 року та № 2888-СГ від 29 жовтня 2014 року.

Позивачі, вважаючи зазначені накази про надання в оренду земельних ділянок відповідача протиправними, звернувся до суду з вимогами про їх скасування.

Вирішуючи питання про правомірність спірних наказів, суд першої інстанції виходив з того, спірні земельні ділянки не були у встановленому законодавством порядку виділені позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства, а тому виділення земельних ділянок відповідачем на підставі спірних наказів Головного управління Держземагенства у Харківській області № 2843-СГ від 24 жовтня 2014 року та № 2888-СГ від 29 жовтня 2014 року ОСОБА_6 не суперечить вимогам чинного законодавства, вчинено у спосіб з урахуванням повноважень законодавчо наданих Головному управлінню Держземагенства у Харківській області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не приймає доводи апелянта, виходячи з наступного.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство".

Відповідно до вимог частини 2 статті 116 Кодексу, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 123 Земельного кодексу України передбачений порядок надання земельних ділянок державної та комунальної власності у користування, а для ведення фермерського господарства - з урахуванням особливостей, встановлених законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до вимог ч. 2 статті 134 Земельного Кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі зокрема передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Частиною 2 статті 7 Закону України встановлено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону України встановлено, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Частиною 7 статті 7 Закону України встановлено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як вбачається з пояснень представника позивачів, наданих під час судового розгляду справи, спірними земельними ділянками на території Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області на протязі 2014 року користувалось ТОВ "СД-АГРО", даний факт підтверджується листами Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області № 268 від 27 травня 2014 року та № 502 від 10 серпня 2014 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії статуту ТОВ «СД-АГРО», засновниками ТОВ "СД-АГРО" відповідно до статуту підприємства являються ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Між тим, доказів доказів того, що за позивачами у встановленому законодавством порядку було зареєстровано право користування спірними земельними ділянками представником позивача не надано.

Щодо вимог апелянта стосовно визнання незаконними та скасування оскаржуваних наказів з тих підстав, що заявником не обґрунтовано розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, а також відсутність єдиного земельного масиву при передачі вказаних земель, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, земельні ділянки надаються громадянам для фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури (частина 7 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство").

Термін "єдиний земельний масив" введений до законодавства України Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", однак його зміст немає чіткої визначеності.

Відповідно до даного Закону, виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) єдиними земельними масивами можливе двома видами, а саме:

1) сукупність суміжно розташованих індивідуальних земельних ділянок в одному полі чи групі компактно розташованих полів,

2) одна земельна ділянка, яка передається у спільну власність групі власників земельних часток (паїв).

Також, в силу вимог положень ст. 1 Закону України "Про ринок земель" зазначено, що земельний масив - сукупність земельних ділянок сільськогосподарського призначення (сільськогосподарських угідь) придатних для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства та несільськогосподарських угідь, необхідних для їх обслуговування (зокрема, земель під польовими дорогами, меліоративними системами, господарськими шляхами, прогонами), що мають спільні межі та обмежені природними та/або штучними елементами рельєфу (автомобільними дорогами загального користування, полезахисними лісовими смугами та іншими захисними насадженнями, водними об'єктами тощо).

З аналізу вказаних правових норм суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства становлять сукупність індивідуальних земельних ділянок в групі компактно розташованих полів.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року у справі № К/800/130/15.

На підставі вищевикладених обставин, судова колегія дійшла до висновку, що чинним законодавством не встановлено обмежень для суб'єкта земельних відносин - фермерського господарства в плані граничних розмірів єдиних масивів земель для набуття в оренду та їх кількості, оскільки законом не передбачено форми, в який саме спосіб має бути надано обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Також, Закон України «Про фермерське господарство» не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, щодо обмежень кількості таких ділянок та не містить вимоги надання доказів наявності сільськогосподарської техніки.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що оскаржувані накази Головного Управління Держземагенства в Харківській області прийняті у відповідності вимог земельного законодавства та в законодавчо встановленій процедурі набуття права оренди на земельні ділянки відповідно до Закону України "Про фермерське господарство" .

Разом з тим, доводи третьої особи щодо порушення судом правил юрисдикції та необхідності розгляду справи в порядку цивільного судочинства викладені в запереченнях на апеляційну скаргу є безпідставними з огляду на те, що предметом розгляду даної справи є оскарження наказів Головного управління Держземагенства у Харківській області щодо надання ОСОБА_6 земельних ділянок. В спірних правовідносинах відповідач виступає як суб'єкт владних повноважень, реалізовуючи в односторонньому порядку дозвільну функцію.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету спірних правовідносин, їх характеру та правового статусу учасників, колегія суддів вважає помилковими посилання третьої особи щодо відсутності у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, наявності підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю у переданому на вирішення суду спорі ознак справи адміністративної юрисдикції.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015р. по справі № 820/3727/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Ральченко І.М. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 05.10.2015 р.