Справа № 2а-0770/1491/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/36553/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Горбатюк С.А.,

Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року у справі № 2а-0770/1491/12 за позовом Ужгородського міжрайонного прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року Ужгородський міжрайонний прокурор Закарпатської області в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області звернувся в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, в якому просив стягнути з відповідача на користь управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області заборгованість в сумі 39 111,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 10.05.2012 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 виникла заборгованість із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 39111,37 грн.(за 2010 рік) перед управлінням Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року, позовні вимоги задоволені. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області заборгованість із страхових внесків в сумі 39 111,37 грн.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 серпня 2002 року ОСОБА_4 зареєстрований Ужгородською районною державною адміністрацією Закарпатської області за №0011689 як суб'єкт підприємницької діяльності фізична - особа, та являється платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в управлінні Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області, а з 01.01.2011 року як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Листом від 12 серпня 2011 року про надання інформації Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області за №4086/10/17-107 було повідомлено УПФ в Ужгородському районі Закарпатської області про задекларований ФО-П ОСОБА_4 чистий дохід у 2010 році в сумі 117 805,34 грн. Відповідно з даного доходу повинні бути сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в загальному розмірі 39111,37 грн. (117 805,34*33,2%=39 111,37 грн.) згідно Акту про розрахунок сум страхових внесків, які підлягають сплаті за результатами підприємницької діяльності за 2010 рік від 11.10.2011 року протягом 10-ти робочих днів з дня отримання акту.

Сума нарахованих страхових внесків, які відповідач зобов'язаний був сплатити до Пенсійного фонду не пізніше 20 календарних днів місяця наступного за звітним періодом, складає 39111,37 грн. Сума відповідачем сплачена не була, в результаті чого згідно п.2 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" несплачені вчасно страхові внески в розмірі 39111,37 грн. почали рахуватись як прострочена заборгованість платника страхових внесків та вважається недоїмкою, що підтверджується копіями картки особового рахунку.

З метою погашення боргу Пенсійним фондом відповідачу надсилалась вимога про сплату боргу на суму 39111,37 грн. від 10 листопада 2011 року за №Ф-1636, яка ним отримана 11.11.2011 року. Відповідачем вказана вимога не оскаржувалась, заборгованість по ній не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги суди виходили з того, що відповідачем вимога про сплату боргу на суму 39111,37 грн. від 10 листопада 2011 року за №Ф-1636 в судовому порядку не оскаржувалась, при цьому заборгованість по страхових внесках не погашена.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV(далі - Закон №1058-IV) страхові внески нараховуються незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

В п.2 ст.8 Прикінцевих положень Закону №1058-IV вказано, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, що оподатковуються за загальною системою оподаткування (особи, які забезпечують себе роботою та іншою діяльністю, пов'язаною з отриманням доходу безпосередньо від цієї діяльності), сплачують страхові внески у розмірі визначеному для цієї категорії платників Законом №1058-IV, але не менше мінімального страхового внеску.

Ставка збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлюються у розмірах, які передбачаються ст.4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування". Для платників збору, визначених п.п.1,2 ст.4 цього Закону, а саме для приватних підприємців, платників загальної системи оподаткування у 2010 році внески до Пенсійного фонду сплачуються за ставкою 33,2% від суми оподаткованого доходу, отриманого від діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в межах максимальної величини, з якої справляються страхові внески. При цьому, розмір місячного страхового внеску повинен бути не менше мінімального розміру страхового внеску за кожний місяць.

Судами було встановлено, що згідно листа Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області від 12 серпня 2011 року №4086/10/17- 07 задекларований відповідачем чистий дохід у 2010 році склав 117805,34 грн., страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягали сплаті становили 39111,37 грн. (117 805,34?33,2%=39 111,37 грн.)

Згідно п.п.5.3.2 п.5.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21- 1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року №64/8663(далі Інструкція №21- 1), страхові внески фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності сплачують за себе протягом року до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада авансові платежі в розмірі 25 відсотків річної суми страхового внеску, обчисленої від суми визначеної податковими органами для сплати авансових сум податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності. Суми страхових внесків, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним до 1 квітня наступного року за звітний рік на підставі даних річної податкової декларації.

Як було встановлено судами сума нарахованих страхових внесків, які відповідач зобов'язаний був сплатити до Пенсійного фонду не пізніше 20 календарних днів місяця наступного за звітним періодом, у розмірі 39111,37 грн. сплачена не була, в результаті чого згідно п.2 ст.106 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року несплачені вчасно страхові внески в розмірі 39111,37 грн. почали рахуватись, як прострочена заборгованість платника страхових внесків та вважатись недоїмкою.

Відповідно п.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та п.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, територіальні органи Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки страхувальникам, які мають недоїмку, надсилають вимогу про її сплату. Вимога надсилається протягом 5 днів, наступним за звітним базовим періодом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Судами встановлено, що відповідачу надсилалась вимога про сплату боргу на суму 39111,37 грн. від 10 листопада 2011 року за №Ф-1636, отримана ним 11.11.2011 року, однак не сплачена.

Згідно п.3 ст.106 Закону №1058-IV, вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом 10 робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суму недоїмки. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки зазначеної у вимозі про сплату її сплату, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду (ст.105 цього Закону), а вразі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Враховуючи, що розмір місячного внеску взятий позивачем, як середній у 2010 році не перевищував максимальної величини, з якої справляються страхові внески у 2010 році, відсутність доказів, які б підтверджували доводи заявника касаційної скарги щодо іншого місячного доходу та вимоги п.5.3. Інструкції №21- 1, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій не спростовуються доводами касаційної скарги.

Враховуючи вищенаведене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірних висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: