Справа № 826/13196/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 жовтня 2015 року № 826/13196/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Гарника К.Ю., суддів Кузьменка В.А., Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Непомнящій А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну

за позовомОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним наказ Міністерства внутрішніх справ України № 962 о/с та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України внести зміни до наказу № 962 о/с, виклавши його в наступній редакції: «...Згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 63 «з» (через скорочення штатів) старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, молодшого інспектора відділу пожежної безпеки Департаменту матеріального забезпечення з 26 травня 2015 року...»;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.03.2015 р. по 15.03.2015 р. в розмірі- 2100 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 виплату за вислугу років, за 24 роки 00 місяців 03 дні; в розмірі - 50400 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 допомогу для оздоровлення в розмірі - 4200 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення на час відпустки з 16.03.2015 р. по 14.05.2015р. в розмірі - 8120 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі - 50400 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 27.05.2015 р по 27.07.2015 р. грошове забезпечення у зв'язку із скороченням штатів в розмірі- 8400 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 недовиплачену заробітну плату за період з 01.01.2015 р. по 28.02.2015р. в розмірі - 5716 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час хвороби з 15.05.2015 р. по 25.05.2015р. в розмірі - 1540 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/13196/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 06 серпня 2015 року.

У судовому засіданні 06 серпня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов у повному обсязі, представник відповідача заперечив проти позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді молодшого інспектора відділу пожежної безпеки Департаменту матеріального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 січня 2015 року № 60 дск «Про організаційно-штатні зміни у підрозділах забезпечення МВС» посаду молодшого інспектора відділу пожежної безпеки Департаменту матеріального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, на якій перебував ОСОБА_1, скорочено.

Так, позивача в установленому законом порядку було попереджено про наступне вивільнення з 23 березня 2015 року.

Однак, згідно із витягу з наказу «По особовому складу» від 26 травня 2015 року № 962 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 63 «в» (через обмежений стан здоров'я).

Підставою для такого звільнення став рапорт ОСОБА_1 від 20 травня 2015 року та свідоцтво про хворобу від 24 квітня 2015 року № 51, видане Госпітальною військово-лікарською комісією Центрального госпіталю.

01 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, яким просив дати вказівку керівництву ДФЗБО на виплату позивачу грошового забезпечення (заробітної плати з 21 січня поточного року та матеріальної допомоги на оздоровлення у зв'язку з тим, що останньому надана чергова відпустка з 16 березня 2015 року по 03 травня 2015 року).

Крім того, вказаним рапортом зазначено, що у зв'язку з введенням в дію наказу відповідача від 21 січня 2015 року № 60 дск «Про організаційно-штатні зміни у підрозділах забезпечення МВС» та згідно Закону України «Про зайнятість населення», після скорочення посади, працівнику на протязі двох місяців виплачують грошове забезпечення та згідно «Положення про проходження служби» надають оплачувану відпустку.

Так, у зв'язку з бездіяльністю відповідача щодо не проведення відповідних виплат позивачу, останній звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва для захисту своїх прав та законних інтересів.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначений в Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з органів внутрішніх справ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від від 29 липня 1991 р. № 114 (далі по тексту - Положення № 114).

Відповідно до пункту 62 Положення № 114, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до пункту 63 Положення № 114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 5 цього Положення;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;

в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час - обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад;

г) за вислугою строку служби, передбаченого договором, якщо особи рядового і молодшого начальницького складу не виявляють бажання продовжувати службу;

д) через службову невідповідність;

є) за порушення дисципліни;

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків;

з) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі;

и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;

і) у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку;

й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Як вже зазначалось, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 січня 2015 року № 60 дск «Про організаційно-штатні зміни у підрозділах забезпечення МВС» посаду молодшого інспектора відділу пожежної безпеки Департаменту матеріального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, на якій перебував ОСОБА_1, скорочено.

Як вбачається з попередження про вивільнення, позивача, в установленому законом порядку було попереджено про наступне вивільнення з 23 березня 2015 року.

На підставі рапорту позивача, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 березня 2015 року № 443 о/с ОСОБА_1 була надана чергова відпустка за 2015 рік у період з 16 березня до 03 травня 2015 року, під час якої з 14 квітня 2015 року до 24 квітня 2015 року позивач знаходився на лікуванні у Центральному госпіталі Міністерства внутрішніх справ України, у зв'язку з чим, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 травня 2015 року № 886 о/с позивачу було продовжено відпустку на кількість днів перебування на лікарняному, а саме: з 04 травня 2015 року до 15 травня 2015 року.

20 травня 2015 року позивачем подано рапорт до Міністерства внутрішніх справ України з проханням звільнити його з органів внутрішніх справ через обмежений стан здоров'я з 26 травня 2015 року на підставі свідоцтва про хворобу від 24 квітня 2015 року № 51, виданого Госпітальною військово-лікарською комісією Центрального госпіталю.

Відтак, 26 травня 2015 року відповідачем винесено наказ «По особовому складу» від № 962 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 63 «в» (через обмежений стан здоров'я).

Враховуючи, що звільнення позивача було проведено за наслідком розгляду рапорту, поданого позивачем особисто, з визначенням підстави для проведення такого звільнення, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26 травня 2015 року № 962 о/с прийнятий відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття такого наказу, а тому позовна вимога про визнання протиправним наказу Міністерства внутрішніх справ України № 962 о/с та зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України внести зміни до наказу № 962 о/с, виклавши його в наступній редакції: «...Згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 63 «з» (через скорочення штатів) старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, молодшого інспектора відділу пожежної безпеки Департаменту матеріального забезпечення з 26 травня 2015 року...» є необґрунтованою, недоведеною та такою, що задоволенню не підлягає.

Порядок та умови нарахування та виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ передбачені постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 (далі по тексту- Постанова).

Пунктом 12 Постанови передбачено, що доручено державним органам привести власні нормативно-правові акти у відповідність.

На виконання вищезазначеного доручення Урядом Міністерства внутрішніх справ України був виданий наказ від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (далі по тексту - Наказ), яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі по тексту - Інструкція).

Відповідно до частини 1.5 Інструкції, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (пункт 1.6 Інструкції).

Відповідно до пункту 2.16.1 Інструкції особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2.16.3 Інструкції, допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Згідно з пунктом 2.16.4 Інструкції, фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідно до довідки про доходи від 21 липня 2015 року № 693, розмір останнього місячного грошового забезпечення позивача перед вибуттям у відпустку становив 1378,66 грн.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Отже, виплата особам рядового і начальницького складу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення є правом відповідного керівника, а не його обов'язком.

Відтак, враховуючи, що матеріальна допомога для оздоровлення надається раз на рік в розмірі до місячного грошового забезпечення (за рішенням керівництва) та з урахуванням розміру суми останнього місячного грошового забезпечення позивача, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення на користь позивача допомоги для оздоровлення в чітко визначеному розмірі - 4200 грн. суперечить нормам чинного законодавства та у свою чергу задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення на час відпустки з 16.03.2015 р. по 14.05.2015 р. в розмірі - 8120 грн. та грошового забезпечення за час хвороби з 15.05.2015 р. по 25.05.2015 р. в розмірі - 1540грн., суд зазначає наступне.

Зі змісту службової записки Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрішніх справ України від 23 липня 2015 року № 15/4-4140, вбачається, що згідно з роз'ясненням Міністерства соціальної політики України від 25.03.2015 № 4104/0/14-15/13, виплата грошового забезпечення особам, які перебували на посадах, що в результаті проведення організаційно-штатних змін є скороченими та відсутні в штаті Міністерства внутрішніх справ України, чинним законодавством не передбачено.

Так, як зазначено відповідачем, на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ, спеціальним законодавством, яке регулює порядок проходження служби, не була передбачена виплата особам рядового і начальницького складу грошового забезпечення після звільнення з посад у зв'язку зі скороченням штатних посад.

Відтак, у зв'язку з відсутністю підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення на час відпустки від 16 березня 2015 року по 14 травня 2015 року, грошового забезпечення за час хвороби з 15.05.2015 по 25.05.2015, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення на час відпустки з 16.03.2015 р. по 14.05.2015 р. в розмірі - 8120 грн. та грошового забезпечення за час хвороби з 15.05.2015 р. по 25.05.2015 р. в розмірі - 1540 грн. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв'язку з зазначеним не підлягає і задоволенню позовна вимога про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.03.2015 р. по 15.03.2015 р. в розмірі- 2100 грн.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 виплати за вислугу років, за 24 роки 00 місяців 03 дні; в розмірі - 50400 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.4.1. Інструкції, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах, затверджених додатком 29 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Додатком 29 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 встановлені розміри надбавок за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам рядового і начальницького складу.

Так, особам, які мають вислугу років від 20 до 25 років, встановлюється щомісячна надбавка за вислугу років в розмірі 35 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням.

Як наслідок, розмір надбавки позивача за вислугу років становив 35 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням (вислуга років на момент звільнення становила 24 роки і 3 дні).

Згідно з пунктом 2.4.3. Інструкції, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яким відповідно до цієї Інструкції передбачено підвищення посадового окладу, надбавка за вислугу років нараховується з нового посадового окладу в підвищеному розмірі та окладу за спеціальним званням.

З довідки про доходи від 22 липня 2015 № 695 вбачається, що відсоткова надбавка за вислугу років позивача (35 %) входила до складових грошового забезпечення у розмірі 225 грн. 75 коп. та виплачувалася останньому щомісячно.

З огляду на те, що надбавку за вислугу років позивач отримував під час проходження служби щомісячно, виходячи з розміру посадового окладу і календарної вислуги років, позовна вимога про стягнення виплати за вислугу років, за 24 роки 00 місяців 03 дні в розмірі - 50400 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі - 50400 грн., колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відтак, одноразова грошова допомога при звільненні з органів внутрішніх справ обраховується з місячного грошового забезпечення.

Як наслідок, розмір виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ розраховується з останнього місячного грошового забезпечення позивача, а не з суми, яка самостійно визначена позивачем - 4200 грн.

Враховуючи, що останнє місячне грошове забезпечення позивача становило 0 грн., згідно довідки про доходи від 21 липня 2015 року № 693, заявлена позивачем вимога про стягнення з Міністерства внутрішніх справ одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50400 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 заробітної плату за період з 27.05.2015 р. по 27.07.2015 р. грошового забезпечення у зв'язку із скороченням штатів в розмірі- 8400 грн., суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 63 «в» (через обмежений стан здоров'я), згідно наказу від 26 травня 2015 року № 962 о/с, у зв'язку з чим, у останнього відсутні правові підстави для заявлення вимоги про стягнення заробітної плати за період з 27.05.2015 р. по 27.07.2015 р. грошового забезпечення у зв'язку із скороченням.

Крім того, судом не беруться до уваги посилання позивача на підпункт 3.4.8 Інструкції, відповідно до якого особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у зв'язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення), з огляду на те, що наказ Міністерства внутрішніх справ України від 20 квітня 2015 року № 453, відповідно до якого пункт 3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ було доповнено підпунктом 3.4.8, набрав чинності лише 29 травня 2015 року після його офіційного опублікування в Офіційному віснику України 29 травня 2015 року (№ 40), а відтак, підпункт 3.4.8 Інструкції на спірні правовідносини не поширюється, оскільки останній набрав чинності 29 травня 2015 року, тобто після звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 недовиплачену заробітну плату за період з 01.01.2015 р. по 28.02.2015р. в розмірі - 5716 грн., то суд зазначає, що вказана вимога задоволенню не підлягаю, з огляду на наступне.

Як вбачається з довідки довідки від 22 липня 2015року № 695, грошове забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 складалось з таких складових як:

посадовий оклад - 580,00 грн.

оклад за спеціальним званням - 65,00 грн.

відсоткова надбавка за вислугу років (35 %) - 225,75 грн.

надбавка за виконання особливо важливих завдань (50 %) - 435 грн. 38 коп.

щомісячна премія, яка встановлюється безпосереднім керівником.

Відповідно до підпункту 2.15.4 Інструкції, виплата премії за минулий місяць проводиться в поточному місяці разом з виплатою грошового забезпечення.

Разом з тим, як зазначено відповідачем, до 31 грудня 2014 року в Міністерстві внутрішніх справ України був закритий 2014 фінансовий рік і премія за грудень 2014 року, замість виплати в січні 2015 року, відповідно до положень Бюджетного кодексу України була виплачена в грудні 2014 року.

Так, за період з 01 січня 2015 року до 21 січня 2015 року (дата видання наказу про скорочення посади) позивачу була встановлена премія в розмірі 1800,00 грн., що підтверджується розрахунковим листом за лютий 2015 року.

Премія за лютий 2015 року позивачу не встановлювалася, грошове забезпечення за період з 22 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року не нараховувалося, оскільки наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 січня 2015 року № 60 дек, посаду, яку обіймав позивач було скорочено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя К.Ю. Гарник

Судді В.А. Кузьменко

А.Б. Федорчук