Справа № 2а-611/09
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2011-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 р. Справа № 82322/09

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобовязання провести нарахування та виплату недоплаченої грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірною відмову ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі ОСОБА_1 ВСЗ) у виплаті їй допомоги до догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2008 року та стягнути з відповідача повязану із цим заборгованість з урахуванням компенсації в сумі 9665,02 грн. за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2008 року. Крім того, просила зобовязати відповідача виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 557, 00 грн. щомісячно.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2009 року вказаний позов задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність ОСОБА_1 ВСЗ в частині невиконання рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року і зобовязано відповідача провести донарахування і виплату позивачці недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у передбаченому ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 09 липня по 01 січня 2008 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року з врахуванням компенсації. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 ВСЗ просить вищезазначену постанову скасувати і прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволенні заявлених ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту зясування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що воно належним чином виконало свій обовязок перед позивачкою щодо виплати їй щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною у 2007-2008 рр. Просить врахувати, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування і органи праці та соціального захисту населення не вправі їх змінювати. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення було допущено порушення норм бюджетного законодавства України та не враховано видаткові можливості основного фінансового документу держави. Наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного суду, вважаючи, що він пропущений позивачкою без поважних причин.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що вона як особа, яка у 2007-2008 рр. здійснювала догляд за дитиною, мала право на одержання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 56, п.7 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та п. 25 підпункт 12 розділу II Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було скасовано і зупинено (обмежено) право на отримання спірної виплати у 2007-2008 рр. Розмір отриманої позивачкою щомісячної допомоги по догляду за дитиною у період з 09 липня по 01 січня 2008 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року суперечить вимогам ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» і має обчислюватися з розмірі законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Обовязок з виплати позивачці повязаної із цим заборгованості слід покласти на ОСОБА_1 ВСЗ. Строк звернення до суду з даним адміністративним позовом підлягає поновленню як такий, що пропущений ОСОБА_3 з поважних причин.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивачка є матірю, яка у 2007 році здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку і була застрахованою у системі загальнообовязкового державного соціального страхування, а тому відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин у 2007 році, мала право на отримання щомісячної допомоги у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що на підставі ч. 7 ст. 9 КАС України при вирішенні даного спору вимоги ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» слід застосовувати у сукупності із приписами ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», а спірна допомога повинна обчислюватися у розмірі законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується із висновком судом першої інстанції про неправомірність відмови ОСОБА_1 ВСЗ у проведенні нарахування і виплати позивачці ОСОБА_2 недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною виходячи із встановленого ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України в редакції, що діяла в момент виникнення та існування спірних правовідносин, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (ч.1 ст. 100 КАС України в редакції, що діяла в момент виникнення та існування спірних правовідносин).

Матеріали справи свідчать, що позивачка ОСОБА_2 з даним адміністративним позовом звернулася до суду лише у квітні 2009 року, тобто з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, на застосуванні якого наполягає відповідач.

Поважних причин, які б позбавляли можливості своєчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з часу прийняття 09 липня 2007 року Конституційним Судом України рішення за № 6-рп/2007, позивачкою не наведено, а відтак суд апеляційної інстанції вважає належним чином невмотивованим і безпідставним висновок суду першої інстанції про необхідність поновлення строку звернення до суду у даній справі.

Перевіряючи підставність вимог позивачки щодо аналогічних спірних виплат за 2008 рік, суд апеляційної інстанції виходить з таких мотивів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп/2008 визнано неконституційним, зокрема, п. 25 підпункт 12 розділу II Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким у Законі України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статтю 43, що закріплювала право застрахованої особи на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, не меншому розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Разом із тим, п. 23 розділу II цього ж Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до Закону України «Про допомогу сімям з дітьми», на предмет конституційності не розглядався, у встановленому порядку неконституційним не визнався та своєї чинності у 2008 році не втрачав.

Так, згідно із ст. 13 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» у редакції 2008 року право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною (а не тільки не застрахована в системі загальнообовязкового державного соціального страхування особа, як передбачалося цією нормою Закону у попередній редакції).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до переконання, що у 2008 спірному році право позивачки ОСОБА_2 на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також розмір цієї допомоги врегульовувалися насамперед положеннями Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» як спеціального закону, що був чинним у цей період.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» (в редакції 2008 року) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

З матеріалів справи видно, що відповідач ОСОБА_1 ВСЗ належним чином та відповідно до вимог Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» виконало свій обовязок перед позивачкою ОСОБА_2 з виплати їй спірної допомоги у 2008 році.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 ВСЗ, здійснивши позивачці виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2008 році в розмірі, встановленому вищевказаними Законами, станом на час проведення такої виплати діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинними Законами України, тобто правомірно, а тому підстав для задоволення позовних вимог у частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити спірну недоплату за 2008 рік немає.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивачки судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення рішення не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202 п. 3, 4, 205, 207, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2009 року у справі № 2а-611/09 у частині задоволення вимог позивачки скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобовязання провести нарахування та виплату недоплаченої грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня по 01 січня 2008 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

У решті постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_4