Справа № 603/877/14а
Суддя: Дякович Віктор Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 р. Справа № 876/2149/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Дяковича В.П.,
суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2015 року по справі № 603/877/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобовязання призначити пенсію із зниженням пенсійного віку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, яким просила визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області у призначенні їй пенсії на підставі п.2 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені в рішенні №13/03 від 18.11.2014 року та зобов`язати відповідача призначити їй пенсію.
Постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.
В апеляційній скарзі покликається на те, що їй видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), зокрема з 1986 року по 1993 рік працювала у Свято-Преображенському Соборі м. Звенигородка Черкаської Єпархії Української Православної Церкви, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та довідкою №21 від 27.06.2014 року, виданою настоятелем Свято-Преображенського Собору. Вважає, відмову управління Пенсійного фонду у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку незаконною.
У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження згідно з п.1 ч.1 ст. 197 КАС України.
Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.04.1996 року вручено державне посвідчення серії НОМЕР_1 потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.
06.08.2013 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.
Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі №7 від 30 жовтня 2013 року позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком по пільгових умовах у зв`язку з відсутністю підстав для призначення пенсії за віком згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У відповідності до вищевказаного рішення згідно поданих документів не було можливості встановити право для призначення пенсії, тому проведено запити в Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області для підтвердження стажу роботи. Так як стаж роботи не було підтверджено, проведено запит в Черкаську облдержадміністрацію для надання копій документів, на підставі яких встановлено статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи і видано посвідчення 4 категорії, однак копії одержаних документів також не підтверджують ні постійне проживання, ні постійну роботу в зоні посиленого радіологічного контролю.
Як вбачається із листа №4780/09 від 11.11.2013 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області підтверджено правомірність відмови в призначення пенсії позивачу.
12.11.2014 року позивач повторно звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ст.55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», представивши додаткові документи, однак рішенням Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі №13/03 від 18.11.2014 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на відсутність документального підтвердження факту проживання або роботи на території посиленого радіологічного контролю.
Колегія суддів погоджується з правомірністю прийнятого відповідачем рішення, виходячи з наступного.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначено категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також на території радіоактивного забруднення здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, із наступними змінами та доповненнями, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Так, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Отже, обов`язковою передумовою надання пенсій за віком особам є те, що вказані особи повинні постійно проживати, працювати або навчатися на території посиленого радіологічного контролю.
Постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 року «Про перелік пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона) віднесено м. Звенигородка.
Підпунктом „ґ" пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (далі - Порядку), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Як вбачається із пенсійної справи 89/2 від 06.08.2013 року позивачем разом із заявою про призначення пенсії від 06.08.2013 року подано ряд документів, в тому числі ксерокопію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 4, серії НОМЕР_1 , дві трудові книжки, новий паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 16.04.2013 року Звенигородським РС УДМС України в Черкаській області, а до заяви від 12.11.2014 року додатково подано копію архівного витягу протоколу №260 від 30.06.1996 року про вручення державних посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виданої архівним відділом Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області 26.06.2014 року №61 та копію довідки про роботу позивача в Звенигородській Свято-Преображенській Церкві, виданої Старостою Церковної Приходської Ради Звенигородської Свято-Преображенської Церкви. Ксерокопії вищевказаних документів наявні у матеріалах справи.
У відповідності до п. 4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
У відповідності до ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, із наступними змінами та доповненнями, органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсій, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Користуючись передбаченим чинними законодавством правом, відповідачем була проведена перевірка відомостей, зазначених у документах, представлених позивачем.
Як вбачається із відповіді Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області від 13.09.2013 року №3149/02, позивач 02.02.2011 року зверталась до них із заявою про призначення пенсії згідно ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», однак ОСОБА_1 у призначенні пенсії за станом здоров`я було відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відомості, накази, трудові договори відсутні, у зв`язку з чим витребувати довідку про заробітну плату за 60 календарних місяців роботи до 01.07.2000 року та скласти акт перевірки стажу роботи ОСОБА_1 з 30.07.1986 року по 30.09.1994 рік бухгалтером Свято-Преображенського Собору, з 01.10.1994 року по 05.01.2005 рік регентом-псаломщиком Свято- ОСОБА_2 немає можливості.
Рішення Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області від 01.04.2011 року про відмову в призначенні пенсії позивачу обґрунтовано тим, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 працювала в Свято-Преображенському Соборі з 30.07.1986 року по 30.09.1994 року, однак на підставі перевірки з`ясувалось, що Собор є платником податків, та відрахування до Пенсійного фонду України не здійснювались, тому цей стаж зарахувати до загального трудового стажу немає підстав.
Як повідомлено Управлінням Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області листом №3148/06 від 13.09.2013 року, в базі даних СПОВ за період з 14.12.2007 року по 16.08.2012 року по застрахованій особі ОСОБА_1 , реєстраційний номер відсутній з релігійних переконань, відомості за паспортними даними НС 728375. За період з 2000 року по 13.12.2007 року в базі даних СПОВ відомості відсутні.
Суд вважає правильним посилання відповідача на те, що представлена і наявна у матеріалах пенсійної справи довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, видана Свято-Преображенському Соборі для призначення пенсії позивачу не може бути прийнята до уваги, як така що стосується лише періоду з 01.10.1994 року і видана для призначення пенсії ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 ..
Як встановлено судом, на підтвердження стажу роботи в Свято-Преображенському Соборі в м. Звенигородка позивачем надано Управлінню Пенсійного фонду України в Монастириському району трудову книжку, записи у якій проведено некоректно (при цьому у позивача наявні дві трудові книжки), всупереч вимогам, передбаченим Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 N 162 (із наступними змінами від 02.08.85 N 252, від 19.10.90 N 412), а також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.
Із копії довідки про роботу позивача в Звенигородській Свято-Преображенській Церкві, що видана Старостою Церковної Приходської Ради Звенигородської Свято-Преображенської Церкви, не видно дати та номера видачі, а представлена суду довідка №21 від 27.06.2014 року про роботу позивача в Свято-Преображенському Соборі м. Звенигородка Черкаської Єпархії Української Православної Церкви дублює записи у трудовій книжці позивача, які при перевірці Управлінням Пенсійного фонду України у Звенигородському районі не підтверджені, зокрема актом зустрічної перевірки підтверджено лише стаж роботи позивача в СТОВ «Неморож» з 05.01.1994 року по 29.12.1999 року, що знаходиться в с. Неморож Звенигородського району і не належить до зони посиленого радіологічного контролю. При цьому будь-які відомості про роботу в СТОВ «Неморож» у трудових книжках позивача відсутні. У зв`язку з наведеним обґрунтуванням зазначені довідки суд не може оцінити як такі, що підтверджують факт роботи ОСОБА_1 ..
Колегія вважає обґрунтованими посилання відповідача про те, що Свято-Преображенська Парафія внесена в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців лише 04.11.1997 року. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців дата запису про взяття на облік юридичної особи - 23.11.2001 рік - Звенигородською міжрайонною ДПІ, 25.02.2013 року - Управління ПФУ в Звенигородському районі Черкаської області.
Статтею 25 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 року, із наступними змінами та доповненнями, регулюються трудові правовідносини у релігійних організаціях. А положенням ст. 28 зазначеного Закону регулюються питання пенсійного забезпечення громадян, які працюють у релігійних організаціях, редакція даної статті зазнавала ряд змін, однак завжди передбачала сплату релігійними організаціями страхових внесків за працюючих у них працівників.
Ч.3 ст.28 Закону передбачено, що усім громадянам, які працюють у релігійних організаціях, державна пенсія призначається і вплачується на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.
На запит Управління Пенсійного фонду України в Монастирському районі Управлінням соціального захисту населення Звенигородської райдеражміністрації від 15.10.2013 року надіслано копії довідок від 18.04.2013 року №11 про період роботи позивача з 30.07.1986 року по 05.01.2005 року в Свято-Преображенському Соборі м. Звенигородка Черкаської області та Звенигородської міської ради від 18.04.2013 року №1887 про період проживання позивача з 04.02.2000 року по даний час у м. Звенигородка.
Як вбачається із довідки, виданої сектором адреcно-довідкової роботи ВПРГРФО УДМС в Черкаській області на запит відповідача стосовно місця реєстрації позивача, остання знята з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 19.04.2013 року в с. Заставці (Монастириський район).
Як з`ясовано судом, позивач 16.04.2013 року одержала новий паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Звенигородським РС УДМС України в Черкаській області, в якому міститься відмітка про місце реєстрації - 23.04.2013 року с. Заставці (Монастириський район Тернопільської області).
Також до 2000 року позивач була зареєстрована в с. Стебне Звенигородського району Черкаської області, однак фактично проживала в м. Звенигородка, про що до матеріалів адміністративної справи подано ксерокопію довідки №3147 від 13.05.2014 року, виданої органом місцевого самоврядування.
Також, як вбачається із протоколу №260 вручення державних посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 30.06.1996 року, позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_3 , 4 категорії, підстава видачі якого - постійно, не менше 4 років починаючи з 1986 року, проживає на території зони посиленого радіологічного контролю в м. Звенигородка, домашня адреса - с. Стебне (даний населений пункт не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю).
Згідно наявної у пенсійній справі та матеріалах адміністративної справи заяви ОСОБА_1 від 12.11.2014 року, адресованої начальнику Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі, остання повідомила про те, що просить прийняти рішення у 10-денний термін, так як додаткових документів представляти не буде.
На підставі наведеного суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачем неправомірно не було роз`яснено позивачу необхідність представити додаткові документи.
На запит суду першої інстанції згідно клопотання представника позивача у судовому засіданні архівним відділом Звенигородської державної адміністрації Черкаської області 06.01.2015 року надіслано ксерокопію довідки, виданої настоятелю Звенигородської Свято-Преображенської церкви священику Лупаку І.М. про те, що він дійсно разом із дружиною ОСОБА_1 з липня 1986 року по теперішній час працюють в Звенигородській Свято-Преображенській церкві, яка розташована в зоні радіоактивного забруднення (м. Звенигородка, вул. Шевченка, 1), на підставі якої позивачу в 1996 році видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 4, серія ВП №305536.
Однак дану довідку суд не оцінює як належний доказ підтвердження факту постійної роботи в зоні посиленого радіологічного контролю, так як з неї не вбачаються усі необхідні реквізити, зокрема дата видачі. До того ж підставою видачі посвідчення позивачу згідно архівного витягу з протоколу №260 вручення державних посвідчень особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи від 30.06.1996 року, зазначено саме факт її проживання в м. Звенигородка, а не роботи.
Суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи", оскільки із самого посвідчення неможливо встановити період роботи або період проживання на цих територіях, що має вирішальне значення для правильного застосування ст.55 Закону України (правова позиція Вищого Адміністративного Суду України, викладена в ухвалі від 13.11.2013 року в справі №К/800/42679/13).
Додані до матеріалів справи довідка про те, що позивач перебуває на диспансерному обліку в Звенигородській райполіклініці, а також ксерокопії атестатів про закінчення дітьми позивача Звенигородської ЗОШ І-ІІІ ступенів, суд до уваги не приймає, оскільки останні не є належними доказами факту постійного проживання позивача саме у м. Звенигородка, а не в с. Стебне, чи в будь-якому іншому населеному пункті Звенигородськго району, що не віднесений до зони посиленого радіологічного контролю.
Також суд не вважає належним доказом факту постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія), а саме в м. Звенигородка, акт, складений депутатом Звенигородської міської ради від 18.04.2014 року про те, що позивач, 1962 р.н., дійсно проживала з 26.11.1986 року за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає по даний час (термін дії продовжено, так як факти, викладені в акті станом на 13.05.2014 року не змінились), оскільки належним доказом у даному випадку має бути довідка про місце проживання саме органу місцевого самоврядування. До того ж згідно відомостей, що містяться у довідці №154, виданий виконкомом Заставецької сільської ради Монастириського району 14.05.2013 року, позивач дійсно проживає і зареєстрована в АДРЕСА_2 .
Крім того, згідно з довідки, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради від 13.05.2014 року №3147, позивач проживала з 26.11.1988 року по 04.02.2000 року згідно акта депутата по АДРЕСА_1 , з 19.04.2013 року - без реєстрації по АДРЕСА_1 .
При цьому, позивачем всупереч Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, такої довідки до двох заяв про призначення пенсії не було подано, тоді як надана позивачем довідка №1887 від 18.04.2013 року, що наявна в матеріалах пенсійної справи, видана виконкомом Звенигородської міської ради, містить інші дані стосовно часу проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , а саме з 04.02.2000 року по даний час. Підстава видачі довідки - будинкова книга. Подана позивачем до заяви про призначення пенсії довідка Звенигородської районної державної адміністрації №80 від 26.04.2013 року судом до уваги не може бути прийнята, оскільки остання не є довідкою органу місцевого самоврядування, як це передбачено вищевказаним порядком, до того ж є нового зразка, а не та, що була підставою для видачі відповідного посвідчення у 1996 році.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість рішення Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі №13/03 від 18.11.2014 року про відмову позивачу в призначенні пенсії на підставі п.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки факт проживання та факт роботи позивача у період, визначений чинними законодавством України в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія), необхідний для призначення пенсії на підставі п.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", належним чином не підтверджені.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи державної податкової служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2015 року по справі № 603/877/14-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич