Справа № 521/8818/14-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 р.м. ОдесаСправа № 521/8818/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Буран О.М.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача Косцової І.П.,

суддів Градовського Ю.М.

Кравченка К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- визнати неправомірними дії Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо виплати пенсії без врахування її підвищення як інваліду війни 2 та 1 групи на 350% та 400% мінімальної пенсії, починаючи з 01.09.1999 року та щодо виключення як військовослужбовцю внутрішніх військ МВС України зі складу пенсії 50% надбавки від посадового окладу та окладу за військове звання за особливі умови служби, виконання особливо важливих завдань або значного обсягу робіт, починаючи з 12.10.1996 року;

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахуванні раніше призначеної пенсії як інваліду війни 2 та 1 групи у відповідності до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» в частині щомісячного підвищення інваліду війни 2 групи на 350%, на 400% мінімальної пенсії як інваліду 1 групи та як військовослужбовцю внутрішніх військ МВС України з врахуванням 50% надбавки від посадового окладу та окладу за військове звання за особливі умови служби, виконання особливо важливих завдань або значного обсягу робіт;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії як інваліду 2 та 1 групи з урахуванням підвищення пенсії інваліда війни згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», в тому числі з 01.01.1999 року по 31.03.2003 року підвищення пенсії на 350% прожиткового мінімуму як інваліду війни 2 групи, з 01.04.2003 року по 31.12.2008 року підвищення пенсії на 400% прожиткового мінімуму як інваліду 1 групи, з 12.10.1996 року по 31.12.2007 року підвищення пенсії на 50% надбавки від посадового окладу та окладу за військове звання за особливі умови служби, виконання особливо важливих завдань або значного обсягу робіт як військовослужбовцю внутрішніх військ МВС України;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на її користь невиплачену частину пенсії з урахуванням втрати грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії;

- захистити її право як інваліда війни 1 групи на підвищення раніше призначеної пенсії на 400% мінімальної пенсії за віком довічно згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на пенсійному забезпеченні в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте, починаючи з січня 1999 року відповідачі ігнорують вимоги чинного пенсійного законодавства, протиправно не здійснили перерахунок з урахуванням підвищення до пенсії, не виплачують належні їй суми пенсії, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Сторони у справі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були сповіщені про дату, час та місце розгляду справи. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подана заява про розгляд справи без його участі, тому відповідно до ст. 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 05.01.1977 року проходила військову службу на посаді контролера 7 роти військової частини НОМЕР_1 з охорони виправно-трудової установи та Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.10.1995 року №217 виключена із списків особового складу частини з 01.01.1995 року за станом здоров`я.

23.11.1995 року ОСОБА_1 призначено пенсію як інваліду війни 2 групи з 01.11.1995 року, що підтверджується висновком ФЕУ УМВС України в Одеській області та посвідченням № НОМЕР_3 .

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_4 від 27.03.2003 року ОСОБА_1 є інвалідом війни І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

У зв`язку зі змінами чинного законодавства щодо призначення та виплати пенсій ОСОБА_2 зверталась до відповідачів щодо перерахунку її пенсії, проте, починаючи з 1999 року, Управління відмовляють їй у проведенні перерахунку пенсії.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про порушення позивачем строків звернення до суду із позовом в частині позовних вимог, що стосуються перерахування пенсії із врахуванням її підвищення за період з 01.09.1999 року по 01.04.2003 року в розмірі 350 %, за період з 01.04.2003 року по 01.01.2006 року в розмірі 400%, а вимоги щодо перерахунку та здійснення відповідних виплат у розмірі 50 % надбавки за особливі умови служби, виконання особливо важливих завдань або значного обсягу робіт є безпідставними.

При цьому, такий висновок зроблено судом першої інстанції з урахуванням висновків, викладених в Ухвалі Вищого адміністративного суду від 18 лютого 2014 року у цій справі.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено обставини справи, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. а), б) ч. 1 ст. 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (у редакції Закону України від 25.03.1996 року №103/96-ВР) пенсії по інвалідності підвищуються на 400 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни I групи; на 350 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни II групи.

Такі ж правила містила ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII ( в редакції до 1 січня 2006 року).

Разом з цим, Законом України внесено зміни до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV внесені зміни до редакції статті 13 Закону від 22.10.1993 року №3551-XII, у зв`язку із чим з 01.01.2006 року інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються, зокрема, інвалідам війни І групи, на 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, аналіз наведених норм показує, що позовні вимоги про перерахунок раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії як інваліду 2 та 1 групи з урахуванням підвищення пенсії на 350% та 400% прожиткового мінімуму як інваліду війни 2 та 1 групи за період з 01.01.1999 року до 01.01.2006 року є обґрунтованими, а відмова Управління у проведенні їй перерахунку раніше призначеної пенсії є безпідставною.

Водночас, за правилами ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 цієї статті КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду із позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 100 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду із позовом) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Предметом спору у цій справі є правомірність нарахування ОСОБА_1 пенсії у період, починаючи з 1999 року, проте із цим позовом позивач звернувся 22.11.2007 року, тобто із пропуском річного строку, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду із позовом), що стосується вимог про проведення перерахунку пенсії по 22.11.2006 року.

При цьому, аналізуючи положення вищенаведеної правової норми, колегія суддів зазначає, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС.

Водночас, як вірно встановив суд першої інстанції, обставини, які позивач пов`язує із пропуском цього строку, не підтверджують причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними вимогами, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку поважними.

Отже враховуючи, що відповідачі наполягають на відмові у задоволенні позову також з цих підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Разом з цим, вірним є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, що стосуються перерахунку ОСОБА_1 пенсії як інваліду 2 та 1 групи з урахуванням підвищення на 350% та 400% прожиткового мінімуму за період з 01.01.2006 року, враховуючи зміни, внесені Законом України від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII, які припиняють ці виплати у вказаному розмірі.

Крім цього, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про перерахунок та здійснення ОСОБА_1 відповідних виплат у розмірі 50% надбавки за особливі умови служби, виконання особливо важливих завдань або значного обсягу робіт, встановлених Указом Президента України від 14 липня 1995 року № 615/95 «Про надбавки до грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» (який діяв на час призначення позивачу пенсії), виходячи з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 цього Закону пенсії військовослужбовцям обчислюються з їх грошового забезпечення з урахуванням відповідних окладів за посадою, військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, надбавки за вчене звання і вчений ступінь, кваліфікації, умов служби у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Щомісячна надбавка у розмірі 50% за особливі умови служби, виконання особливо важливих завдань або значного обсягу робіт були встановлені позивачу для виплати в період проходження служби відповідно до Указу Президента України від 14 липня 1995 року № 615/95 та вказана надбавка була включена в розрахунок його пенсії.

Законодавством з питань пенсійного забезпечення, яке було чинним до 1 січня 2005 року, не було передбачено можливості перерахунку раніше призначених пенсій у зв`язку з запровадженням після звільнення військовослужбовців та осіб, котрі мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ нових щомісячних додаткових виплат грошового забезпечення, а також премій, яких вони не отримували під час служби.

З 1 січня 2005 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», яким внесено зміни до частини 3 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та запроваджено новий порядок перерахунку раніше призначених пенсій.

Вказаною нормою встановлено, що всі призначені відповідно до цього Закону пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, підвищень) і премій у розмірах, встановлених законодавством.

Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення права на такий перерахунок та провадиться у строки, встановлені ч. 2 ст. 51 цього Закону.

Таким чином, застосування порядку при перерахунку пенсії передбаченого ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції чинній до 1 січня 2005 року, можливо лише до правовідносин, які виникли до 1 січня 2005 року.

Разом з цим, враховуючи норми ст. 100 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду із позовом) та те, що відповідачі наполягають на відмові у позові з цих підстав, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Ю.М. Градовський

К.В. Кравченко