Справа № 161/14809/14-а, 2а-161/584/14
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Справа № 876/531/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Глушко І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у Волинській області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправних дій та вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.09.2014 року звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у Волинській області просить визнати дії (бездіяльності) державного виконавця протиправними та зобовязати прийняти до провадження виконавчий лист №6-а/161/7/14 виданий 24.07.2014 року.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2014 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Відділ примусового виконання рішень головного управління юстиції у Волинській області подав апеляційну скаргу. В якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2013 року у справі «Хворостяной та інші проти України» постановлено, що протягом 3-х місяців держава Україна має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, та сплатити 2 000 євро кожному заявнику.

21.08.2013 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у Волинській області було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2013 року у справі «Хворостяной та інші проти України».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2014 року задоволено заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у Волинській області про заміну способу і порядку виконання рішення суду. Ухвалено змінити спосіб виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2009 року в частині зобов'язання департаменту соціальної політики Луцької міської ради надати ОСОБА_1 безпроцентну позику за новим місцем проживання на господарське обзаведення в розмірі 50 мінімальних заробітних плат на сім'ю зі строком сплати до 15 років з моменту видачі позики незалежно від часу евакуації, відселення або самостійного переселення, на стягнення з Департаменту соціальної політики Луцької міської ради в користь ОСОБА_1 50 мінімальних заробітних плат на сім'ю із строком сплати до 15 років з моменту видачі позики незалежно від часу евакуації, відселення або самостійного переселення, на стягнення з департаменту соціальної політики Луцької міської ради в користь ОСОБА_1 безпроцентної позики відповідно до п.5 ст.36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Рішення набрало законної сили 16.05.2014 року.

24.07.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист, в якому зазначені всі необхідні відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі викладено резолютивну частину ухвали суду від 12.03.2014 року.

27.08.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого документа. В обґрунтування постанови посилається на те, що у виконавчому документі відсутній примусовий характер виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч.1 ст.255 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно ч. 4 ст. 257 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 17 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою та на підставі яких здійснюється примусове виконання рішень. Зокрема, виконавчими документами є листи, що видаються судами, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

При цьому постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження прийнята з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону, однак відповідно до поданого позову ОСОБА_1 ним вона не оскаржується.

Також встановлено судом першої інстанції і це вбачається з виконавчого листа, виданого 24.07.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, у ньому зазначені всі необхідні реквізити (відомості), відповідно до вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження», які має містити виконавчий документ для подання його до відповідного відділу ДВС щодо здійснення примусового виконання судового рішення (ухвали).

Заходами примусового виконання рішень, відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення змісту цього документа.

Згідно ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012). Конституційний Суд України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання дій (бездіяльності) державного виконавця протиправними та зобовязати прийняти до провадження виконавчий лист №6-а/161/7/14 виданий 24.07.2014 року є неналежним способом захисту, адже ОСОБА_1 у позовних вимогах не ставить питання про скасування постанови №44203368 від 29.07.2014 року, а тому вимога про зобовязання прийняти виконавчий документ неналежного відповідача не може бути виконана, оскільки є не скасованим вказаний виконавчий документ.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму ВАС України із змінами від 14.09.2012 року №10 встановлено, що відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (стаття 181 КАС України). Такими органами державної виконавчої служби є: Державна виконавча служба України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень; Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; Районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Ураховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, судам, у разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби чи до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 52 КАС України здійснювати заміну первинного відповідача на належного відповідно Державну виконавчу службу України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, або, у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача. А тому судом неправомірно прийнято рішення, що стосується позову до Відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій, оскільки не дотримано норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у Волинській області задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2014 року у справі №161/14809/14-а провадження № 2-а/161/584/14 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправних дій та вчинення певних дій - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_3