Справа № 820/4957/15
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 р. Справа № 820/4957/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Яковенка М.М. , Старосуда М.І.

при секретарі судового засідання Клочко Ю.О.

за участю представника третьої особи Гаєвської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2015р. по справі № 820/4957/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Омарант" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області третя особа Індустріальна об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування наказу,визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "ОМАРАНТ" (далі позивач, Товариство) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач), третя особа: Індустріальна об'єднана державна податкова інспекція міста Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області в якому просить суд скасувати рішення ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області у формі наказів про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ "ОМАРАНТ"; визнати протиправними дії ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області з проведення документальних позапланових перевірок Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМАРАНТ" ; визнати протиправними дії ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області зі складання акту №372/21-03-22-01/39255705 від 30.10.2014 року; визнати протиправними дії ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області зі встановлення висновків в Акті перевірки №372/21-03-2201/39255705 від 30.10.2014 року, складеного за результатами проведення перевірки ТОВ "ОМАРАНТ"; визнати протиправними дії ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області щодо внесення змін до електронної бази даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційної бази результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також до картки особового рахунку по платнику податків ТОВ "ОМАРАНТ", внесених на підставі акту №372/21-03-22-01/39255705 від 30.10.2014 року ; зобов'язати ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ "ОМАРАНТ" в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в картці особового рахунку, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в Акті №372/21-03-22-01/39255705 від 30.10.2014 року; скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області № від 11.11.2014 року та № від 11.11.2014 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2015 року адміністративний позов позивача в частині скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області № від 11.11.2014 року - залишено без розгляду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2015 року адміністративний позов - задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Індустріальної об"єднаної державної податкової інспекції міста Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області під час апеляційного розгляду справи підтримав доводи апеляційної скарги відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, приходить до наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «ОМАРАНТ» перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області та Індустріальній ОДПІ у м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області у зв'язку із зміною юридичної адреси.

На підставі оскаржуваного наказу № 1306 від 22.10.2014 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період серпень 2014 року, валютного та іншого законодавства за період серпень 2014 року ,за результатами кої ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області складено акт №372/21-03-22-01/39255705 від 30.10.2014 року.

Вказаним актом зафіксовані порушення п.44.6 ст.44, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ за перевіряємий період, та внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення і № від 11.11.2014 , яким позивачу донараховано податку на додану вартість у загальному розмірі 3743847 грн. та нараховані штрафні санкції на суму 935961, 75 грн.(а.с.48 т.1)

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 20.1.4. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпункт 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначає, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок врегульовано статтею 78 Податкового кодексу України, зокрема, визначено перелік обставин, за наявності хоча б однієї з якої здійснюється документальна позапланова виїзна перевірка.

Відповідно до п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається із оскаржуваного наказу № 1306 від 22.10.2014 року, у зв'язку з отриманням податкової інформації про можливі порушення податкового законодавства позивачем та у зв'язку з відмовою у наданні первинних документів відповідачем прийнято наказ про проведення позапланової документальної виїзної перевірки товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додані вартість за період серпень 2014 року.

Платником податків було допущено податковий орган для проведення такої перевірки, за наслідками перевірки було складено Акт №372/21-03-2201/39255705 від 30.10.2014 року, яким встановлено порушення TOB «Омарант» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість за серпень 2014 року на загальну суму 3 743 847,00 грн.

Керівник TOB «Омарант» Акт перевірки підписав із запереченнями.

За правилами пункту 86.1 статті 86 названого Кодексу результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно з пунктом 58.1 статті 58 та пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

З огляду на викладене , колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції що призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача та складання акту за наслідками перевірки за відсутності підстав, передбачених п.п.78..1.1 п.78.1. ст.78 Податкового кодексу України .

Задовольняючи в цій частині адміністративний позов суд першої інстанції посилається на постанову Верховного суду України від 27.01.2015 року.

Колегія суддів зазначає, що в цій справі, Верховний суд України виклав правову позицію щодо прийняття контролюючими органами рішення про проведення документальних позапланових невиїзних перевірок.

В справі , що розглядається позивач оскаржує дії податкового органу під час призначення та проведення позапланової документальної виїзної перевірки.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок податкового органу , викладений в акті перевірки, про нереальність господарських операцій позивача з TOB «Нафтова компанія «Партнер», який базується на податковій інформації, а саме листі ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про неможливість проведення зустрічної звірки TOB «Нафтова компанія «Партнер» (код 36160951) за серпень 2014 року , з огляду на наступне.

Згідно витягу з ЄДРПОУ, видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: роздрібна торгівля пальним, оптова торгівля твердим, рідким газоподібним паливом і подібними продуктами, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту інші види роздрібної торгівлі товарами широкого асортименту (а.с 11 т.1)

В перевіряємий період ТОВ «Омарант» використовував у своїй діяльності орендовані основні засоби ( 19 стаціонарних автозаправних станцій та офісні приміщення ), згідно договорів оренди нерухомого майна ( с.8-12 Акту перевірки, а.с.70-72 т.1).

Як встановлено, що між TOB «Омарант» та TOB «Нафтова компанія «Партнер» укладено договір поставки нафтопродуктів №ДГ-00073 від 01 серпня 2014 року, № ДГ -00128 від 13 серпня 2014 року, №ДГ-00129 від 15 серпня 2014 року, №ДГ-00130 від 21 серпня 2014 року, №ДГ-00187 від 27 серпня 2014 року, №ДГ-00131 від 29 серпня 2014 року.

Предметом укладених договорів є передача постачальником у власність покупця товару нафтопродуктів. TOB «Омарант» зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти.

Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначаються додатковими угодами, які є невід'ємною його частиною. Пунктом 2 договорів визначено, що постачальник зобов»язується передати покупцю нафтопродукти за умови оформлення відповідних актів або інших документів, які є невід'ємною частиною договору, забезпечити якість нафтопродуктів, що поставляються, згідно з показниками діючих ДСТУ та технічних відповідності на нафтопродукти.

Пунктом 3 договору визначено, що якість товару, що поставляється, має відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам, діючим на території України та підтверджуватись паспортом (сертифікатом) якості заводу - виробника.

Умови поставки визначені пунктом 4 договору: поставка Товару здійснюється на основі заявки покупця та додаткової угоди , товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать йому на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів; та/або АЗС покупця (Інкотермс-2010).

Сторони укладають акти прийому-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти прийому передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому часу.

Відповідно пункту 6 договорів приймання товару за кількістю та якістю покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю згідно з інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та Міністерства економіки України, Мінтранспорту і зв'язку, Держкомітету з питань регулювання та споживчої політики.

Листами від 01.08.2014 №98/08- НКП, від 13 серпня 2014 року №99/08- НКП, від 15 серпня 2014 року №100/08-НКП, від 21 серпня 2014 року №101/08-НКП, від 27 серпня 2014 року№102/08-НКП, від 27 серпня 2014 року №103/08-НКП контрагентом TOB «Нафтова компанія «Партнер» повідомлено TOB «Омарант», що придбані нафтопродукти знаходяться на зберіганні в ПАТ «Дніпронафтопродукт», і можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії договору, ПАТ «Дніпронафтопродукт» про перехід права власності повідомлений. Відповідно до договорів укладено додаткові угоди, які визначають номенклатуру, кількість, ціну товару та строк поставки.

На виконання умов договорів TOB «Омарант» документувало придбання нафтопродуктів від TOB «Нафтова компанія «Партнер» на суму 22218312,69 грн., у тому числі ПДВ -3703052,12 грн., № 39 від 31.08.2014 року на суму 4771176,36 грн., в т.ч. ПДВ 795196,0 грн., №164 від 31.08.2014 на суму 850676,97 грн., в т. ч. ПДВ 1418112,83 грн., № 165 від 31.08.2014 на суму 2954719,52 в грн. - не врахована у складі податкового кредиту, № 166 від 31.08.2014 на суму 4809557 , т.ч. ПДВ 801593,0 грн., № 167 від 31.08.2014 на суму 3863689,86 грн., в т.ч. ПДВ 643948, №230 від 31.08.2014 на суму 265211,32 грн., в т.ч. ПДВ 44201,92 грн.

Крім того, відповідно до умови договорів поставки нафтопродуктів складено акти товару, у яких вказано його асортимент і ціну.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, на час придбання товару позивачем у його контрагентів фізичне переміщення паливно-мастильних матеріалів не здійснювалось, оскільки придбаний позивачем у його контрагентів товар фізично вже знаходився на складі ТОВ «Дніпронафтопродукт», з яким Позивач уклав договір зберігання.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.2 ст. 198 ПК України визначає дату виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, та встановлює, що такою датою вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, вказане закріплено у п. 198.6 ст. 198 ПК України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

З положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Як вбачається з акту перевірки декларування податкових зобов'язань та формування податкового кредиту у декларації за серпень 2014 року відображено у повному обсязі на підставі реєстру виданих та отриманих податкових накладних за період з 07.07.2014 по 31.08.2014 року (а.с.73)

Згідно матеріалів справи, усі суми податкового кредиту у спірних правовідносинах підтверджені відповідними податковими накладними, а також належним чином складеними первинними документами.

Відповідно до п.п. 4-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. №984, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Контрагентом позивача за першою подією - факт передання ТМЦ були виписані податкові накладні, які за формою, змістом та порядком складання відповідають вимогам, визначеним Податковим кодексом України. Розрахунок за придбаний товар було здійснено ТОВ «ОМАРАНТ» частково у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками банку (а.с.168-176 т.1).

Паливно-мастильні матеріали, придбані позивачем у його контрагентів, в подальшому були реалізовані в роздріб через мережу автозаправних станцій.

Позивачем до матеріалів справи надані Договори оренди автозаправних станції як цілісного майнового комплексу із актами приймання-передачі послуг із зазначенням адрес фактичного місцезнаходження.

Фізичне переміщення паливно-мастильних матеріалів підтверджується товарно-транспортними накладними. Перевезення нафтопродуктів здійснювалось відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за №128/2568). Для здійснення фізичного переміщення палива Позивачем були укладені Договори перевезення, надані Позивачем до матеріалів справи. Після доставлення вантажу, зазначеного у ТТН, в пункт розвантаження, паливо оприбутковувалось відповідальними особами ТОВ «ОМАРАНТ» відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496).

Як вбачається із матеріалів справи, на час укладення вищевказаних договорів к TOB «Нафтова компанія «Партнер» контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Дані, відображені у листах інших податкових органів, щодо неможливості контрагентів позивача здійснювати господарську діяльність не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту. Доказами порушення правил формування податкового кредиту можуть слугувати лише досліджені первинні бухгалтерські документи підприємства позивача.

Належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 КАС України доказами факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, допущені безпосередньо ним самим. Отже, відповідальність є персональною; обов'язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що формування позивачем податкового кредиту та податкових зобов'язань платника ПДВ по правовідносинам з ТОВ «Нафтова компанія «Партнер» здійснено у відповідності до вимог ст. ст. 187, 198 Податкового кодексу України є вірним.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що підписання договорів постачання посадовими особами ТОВ «Омарант» та ТОВ «Нафтова компанія «Партнер» відбувалось без їх фактичної присутності, оскільки до перевірки не надано авансові звіти про витрати на відрядження директора ТОВ «Омарант» не спростовують висновок суду першої інстанції про реальність здійснених операції

Відносно доводів апеляційної скарги відповідача про включення позивачем до складу податкового кредиту за серпень 2015 року суми податку на додану вартість за податковими накладними, не зареєстрованому в Єдиному державному реєстрі податкових накладних , отриманих від ПАТ «Укрнафта», ПП «Еталон», колегія суддів зазначає, що вони стосуються не взаємовідносин з ТОВ «Нафтова компанія «Партнер», а інших контрагентів позивача та як вбачається з акту перевірки позивачем у відповідності з вимогами п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України до декларації з ПДВ за серпень 2014 року надано додаток 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну», до якої було долучено первинні документи (с.38 акту,а.с.85 т.1).

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК).

Відповідно до статті 71 ПК інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 ПК зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідачем в період з 22.10.2014 по 24.10.2014 року ДПІ провела документальну позапланову виїзну перевірку, на підставі якої складено акт від 30.10.2014 року та на його підставі внесено інформацію щодо порушень позивачем норм податкового законодавства.

Висновки, викладені у зазначеному акті, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Саме така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 9 грудня 2014 року по справі №21-511а14.

Водночас, з огляду на те, що висновок ДПІ про порушення позивачем вимог податкового законодавства під час формування податкового кредиту з ПДВ за серпень 2015 року спростовується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області № від 11.11.2014 року та зобов'язав ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ "ОМАРАНТ" в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в картці особового рахунку, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в Акті №372/21-03-22-01/39255705 від 30.10.2014 року;

За приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення , ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до пункту 4 частини 1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвали нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання

Враховуючи, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо обґрунтованості частини позовних вимог в частині визнання протиправними дій ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області щодо внесення змін до електронної бази даних «Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України «Податковий блок», інформаційної бази результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ «Аудит», а також до картки особового рахунку по платнику податків ТОВ «ОМАРАНТ», внесених на підставі акту №372/21-03-22-01/39255705 від 30.10.2014 року; скасування наказу про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «ОМАРАНТ» № 1306 від 22.10.2014 року ; визнання протиправними дій ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області з проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМАРАНТ» із складанням акту №372/21-03-22-01/39255705 від 30.10.2014 , постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нової про скасування в цій частині позовних вимог.

Керуючись 195, 196, 198, п.4 ч.1 ст. 202, 207, 212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2015 в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ОМАРАНТ до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, третя особа: Індустріальна об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про:

визнання протиправними дій ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області щодо внесення змін до електронної бази даних «Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України «Податковий блок», інформаційної бази результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ «Аудит», а також до картки особового рахунку по платнику податків ТОВ «ОМАРАНТ», внесених на підставі акту №372/21-03-22-01/39255705 від 30.10.2014 року;

скасування наказу про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «ОМАРАНТ» № 1306 від 22.10.2014 року ;

визнання протиправними дій ДПІ м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області з проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМАРАНТ» із складанням акту №372/21-03-22-01/39255705 від 30.10.2014 - скасувати, і в цій частині позовних вимог відмовити в задоволенні.

В решті постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2015 в справі №820/4957/15 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлений 05.10.2015 р.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Старосуд М.І.