Справа № 820/6993/15
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 р.Справа № 820/6993/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Зінченка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2015р. по справі № 820/6993/15

за позовом ОСОБА_1

до Національного банку України

про визнання відмови незаконною та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Національного банку України (далі - відповідач, НБУ), в якому просив суд:

- визнати відмову управління Національного банку України в Харківській області в наданні йому оплачуваної щорічної відпустки незаконною;

- зобов'язати НБУ відшкодувати йому матеріальну шкоду в розмірі 10471,64 грн.;

- зобов'язати НБУ відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000 грн., заподіяну йому відмовою управління Національного банку України в Харківській області в наданні оплачуваної щорічної відпустки.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2015р. в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції усіх фактичних обставин справи, не дослідження і ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки», п. 4 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2015р. по справі № 820/6993/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким вимоги адміністративного позову задовольнити у повному обсязі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 03.01.1986 р. по 21.04.2015 р. позивач працював на різних посадах в системі Національного банку України.

Згідно наказу №16-к від 16.04.2015р. відповідача, ОСОБА_1 було звільнено з ініціативи роботодавця за ч. 1 ст. 40 КЗпП з посади провідного інженера-електроніка сектору технічного обслуговування техніки відділу телекомунікаційних систем центру інформатизації Управління.

27.03.2015 р. ОСОБА_1 на ім'я начальника Управління була подана заява про надання оплачуваної щорічної відпустки з 13.04.2015 р., у відповідь на яку, в наданні оплачуваної щорічної відпустки йому було відмовлено, з посиланням на те, що за період з 01.05.2014 р. до 01.05.2015 р. (за 21 рік стажу державної служби) була використана позивачем в повному обсязі, що підтверджується розпорядженнями по Управлінню Національного банку України в Харківській області від 27.05.2014 р. № 436 рв та від 25.06.2014 № 539 рв, а право за додаткову відпустку за 22 роки стажу державної служби виникло б лише з 01.05.2015 р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності відмови відповідача в наданні позивачу оплачуваної щорічної основної та додаткової відпустки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Кількість днів невикористаної відпустки за період роботи позивача з 03.01.2014р. по 02.01.2015р., на яку він мав право при звільненні визначається пропорційно відпрацьованого ним часу.

Так, за відпрацьований період роботи з 03.01.2014р. по 21.04.2015р., позивач набув право на щорічну основну відпустку тривалістю 9 днів, 2 з яких ним вже було використано, про що не заперечує позивач.

Як вбачається з повідомлення про розрахунок при звільненні позивача, йому було виплачено компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 7 днів у сумі 1676, 43 грн. (а.с. 13).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання незаконною відмови управління Національного банку України в Харківській області в наданні позивачу оплачуваної щорічної відпустки.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для надання відповідачем позивачу додаткової відпустки за 2015 рік, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про державну службу» державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1994р. № 250 «Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток» установлено, що державним службовцям, які мають стаж державної служби понад 10 років, посадовим особам місцевого самоврядування, які мають стаж служби в цих органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що виникнення права на додаткову оплачувану відпустку та її тривалість залежать від наявності у державного службовця відповідного стажу служби на державній службі.

Таким чином, надання додаткової відпустки певної тривалості, а також виплата грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні державного службовця залежить лише від наявності стажу державної служби, обчисленого відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про державну службу», що дає право на надання вказаної відпустки, а не від відпрацьованого цією особою часу у відповідному році.

Стаж державної служби позивача розпочався з 01.05.1993р.

Отже, право на отримання додаткової відпустки позивач набув з 01.05.2003р.

Таким чином, право на додаткову відпустку у 2015 році позивач набув би після настання 22 років стажу державної служби, тобто з 01.05.2015р.

При цьому, додаткову відпустку за період роботи з 01.05.2014р. по 01.05.2015р. позивачем використано у повному обсязі, що підтверджується розпорядженнями управління Національного банку України від 27.05.2014р. № 436 рв та від 25.06.2014р. № 539 рв (а.с. 39, 40).

Між тим, позивач був звільнений до настання зазначеної дати, а саме 21.04.2015р., у зв'язку з чим право на додаткову відпустку за рік, у якому відбулося звільнення не набув.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 04.03.2014р. по справі № 21-426а13.

За приписами ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої відповідачем внаслідок ненадання оплачуваної відпустки, задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, враховуючи таке.

Так, за приписами п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, враховуючи, що судовим розглядом не встановлено неправомірності відмови відповідача надати позивачу щорічну основну та додаткову відпустку, підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої такою відмовою відсутні.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

29.09.2015р. через канцелярію Харківського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з квитанції № 0.0.426681224.1, 25.08.2015р. ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 91,35 грн.

Разом з тим, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції до 01.09.2015р., тобто на час оплати позивачем судового збору) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Позивачем було подано позов про захист його прав на отримання оплачуваної відпустки, які випливають з трудових правовідносин.

Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі, сплачений ним судовий збір підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2015р. по справі № 820/6993/15 залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 91 (дев'яносто одна) грн. 35 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Шевцова Н.В.
Судді Макаренко Я.М. Мінаєва О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 05.10.2015 р.