Справа № 2-а/0624/481/2011
Суддя: Моніч Б. С.
Дата ухвалення: 2011-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-а/0624/481/2011

28 листопада 2011 року смт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Моніча Б.С.

при секретарі: Юрченко Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 року позивачка звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом та в обґрунтування вимог зазначила, що відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання основної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Посилаючись на те, що такі пенсії не виплачуються у розмірі, встановленому вказаними статтями, позивачка просила визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати останнього провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсій з 01.05.2010 року.

Відповідач в поданих запереченнях проти позову зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Посилається на законність виплати позивачці пенсії.

Розглянувши позовні вимоги та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи із наступного.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є інвалідом 1-ї групи, віднесена до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію за інвалідністю на підставі статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі статті 50 цього ж Закону (а.с.5, 7-11).

Відповідно до частини 4 статті 54 вищезазначеного Закону, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими за 1-ю групою інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону інвалідам 1-ї групи віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Зміни, внесені підпунктами 12, 15 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008).

Відповідно до ст.73 Закону України «Про Конституційний Суд України», якщо акти (закони та інші правові акти Верховної Ради України, акти Президента України, акти Кабінету Міністрів України, правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим) або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Розрахунок основної та додаткової пенсій позивачці здійснювався виходячи із розмірів, встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1, від 28.05.2008р. № 530 та від 16.07.2008р. № 654, а тому дії відповідача суд визнає протиправними в частині відмови позивачу перерахувати пенсію відповідно до вимог ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи відповідача щодо правомірності дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Вказана Постанова є чинною та її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», всупереч положень статей 50, 54 вищезазначеного Закону, Кабінетом Міністрів України установлено розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому, що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, суд приходить до висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд не зазначає кінцевого терміну виплати позивачці основної та додаткової пенсій, оскільки, законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок), а також підвищення до пенсії. Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія (підвищення) не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Відтак, виплату підвищення до пенсії як і саму пенсію позивачці не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивачки на отримання державної пенсії та підвищення до пенсії, які повинні виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати. Вказані виплати пов'язані із встановленою групою інвалідності. Група інвалідності позивачці встановлено довічно (а.с.9).

Відтак задовольняти вимогу про зобовязання відповідача виплачувати пенсію надалі суд не вбачає необхідності.

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом 26.04.2011 року. Враховуючи викладене, частина позовних вимог предявлена з порушенням встановленого ст.99 КАС України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду (вимоги з 01.05.2010 року по 25.10.2010 року). За змістом ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Клопотання про поновлення строку до суду не подано, а тому суд задовольняє позовні вимоги з 26.10.2010 року, а позов в частині вимог з 01.05.2010 року по 25.10.2010 року залишає без розгляду.

Від сплати судових витрат відповідач звільнений.

На підставі викладеного, керуючись нормами законодавства, наведеними в постанові, ст.ст. ст.ст. 8,9,11,17, 71, 161, 162, 1863, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги з 01.05.2010 року до 25.10.2010 року залишити без розгляду як такі, що подані з пропуском строку звернення до суду.

В іншій частині позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області та зобовязати його здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 додаткову пенсію передбачену ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як потерпілій від аварії на ЧАЕС І-ї категорії, інваліду І-ї групи внаслідок аварії на ЧАЕС в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком; державної пенсії, як потерпілій від аварії на ЧАЕС І-ї категорії, інваліду І-ї групи внаслідок аварії на ЧАЕС, відповідно до чинної редакції ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» починаючи з 26.10.2011 року, за виключенням сум фактично проведених виплат державної та додаткової пенсій.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 10-ти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Б.С. Моніч