Справа № 2а-68/11/1226
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2011-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Маркова Т.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2011 року справа №2а-68/11/1226

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрко І.В.

суддів Міронової Г.М. , Блохіна А.А.

при секретарі судового засідання Задоєнко О.В.,

за участю позивача представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача -УМВС України в Луганській області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Луганській області на постанову Свердловського міського суду Луганської області від 20 квітня 2011 року по справі № 2а-68/11/1226 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій посадових осіб,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулась 17.11.2010 року до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій посадових осіб, яким просила визнати неправомірними дії УМВС України в Луганській області щодо не включення з 13.01.1999 року по 31.12.2004 року до її довідки про грошове забезпечення, із якого розраховується пенсія додаткових видів грошового забезпечення: щомісячної доплати в розмірі 25% суми пенсії, яка б могла бути нарахована, надбавки за високі досягнення у службі та виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% та премії 33,3%; Головного УПФУ в Луганській області щодо відмови у прийнятті у неї додаткових документів для перерахунку пенсії з 13.01.1999 року по 31.12.2004 року з урахуванням до неї додаткових видів грошового забезпечення. Позивачка також просила зобовязати УМВС України в Луганській області включити їй з 13.01.1999 року по 31.12.2004 року в довідку про грошове забезпечення, з якого розраховується пенсія вказані додаткові види грошового забезпечення та направити відповідні документи для перерахунку пенсії до ГУ ПФУ в Луганській області, та зобовязати ГУ ПФУ в Луганській області зробити їй з 13.01.1999 року по 31.12.2004 року перерахунок пенсії з урахуванням вказаних додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Свердловського міського суду Луганської області від 20 квітня 2011 року позов було задоволено частково.

Визнано неправомірними дії УМВС України в Луганській області щодо не включення з 13.01.1999 року по 31.12.2004 року ОСОБА_4 до довідки про її грошове забезпечення, із якого розраховується пенсія додаткових видів грошового забезпечення, а саме: надбавки в розмірі 50% за високі досягнення у службі та виконання особливо важливих завдань та зобовязано відповідача включити зазначену надбавку в довідку про грошове забезпечення позивачки за в казаний період та доплатити пенсію, а ГУ ПФУ в Луганській області - здійснити перерахунок пенсії за вказаний період з урахуванням зазначеної надбавки. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивачка не погодилась з таким рішенням суду, подала апеляційну скаргу, якою просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачі також не погодились з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно апеляційної скарги, просив розгляд справи проводити без участі представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання вказаної особи не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачка проходила службу в органах внутрішніх справ з 30.12.1975 року по 13.01.1999 року та наказом від 13.01.1999 року за № 9 о/с була звільнена зі служби за п. 65»а» за віком ( а.с. 7).

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» пенсії особам начальницького та рядового складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством.

Згідно п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року № 393 (в редакції на час звільнення позивача) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні органів внутрішніх справ за віком, станом здоровя, у звязку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наказом Президента № 926/96 від 04.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» встановлена щомісячна доплата в розмірі від 25 до 50 відсотків. Однак, порядок її нарахування встановлено не було. Тому, листом МВС України № 363/Пв від 18.01.2005 року «Про порядок нарахування грошового забезпечення з 01 січня 2005 року» був встановлений зразок і порядок нарахування такого грошового забезпечення.

Згідно абз. 3 вказаного листа для обчислення щомісячної доплати в розмірі від 25 до 50% суми пенсії, яка б могла бути нарахована, беруться основні і додаткові види грошового забезпечення та премія, яка була нарахована у місяці, що передує місяцю виплати грошового забезпечення ( у січні місяці 1999 року за грудень місяць 1998 року). Якщо працівник не отримував щомісячної премії, доплата від суми пенсії в січні 1999 році обчислюється від основних та додаткових видів грошового забезпечення ( без урахування премії).

З наданої в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача копії грошового атестату № 53 ОСОБА_4 убачається, що такий вид грошового забезпечення як надбавка в розмірі 50% за високі досягнення у службі та виконання особливо важливих завдань відсутній.

Позивачка з даними грошового атестату при звільненні була ознайомлена та підписала його. Тобто на час звільнення у 1999 році позивачка була обізнана про складові свого грошового атестату.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, поновив останній строк звернення до суду з адміністративним позовом, пославшись на ст. 268 ЦК України та ч. 2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців», яким передбачено, що суми пенсії, не ореджані пенсіонером своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови вказує, що позивачкою не пропущений строк звернення до суду, при цьому в резолютивній частині зазначає про його поновлення.

Згідно ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції з 30.07.2010 року) для захисту прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Колегія суддів зазначає, що позивачка з адміністративним позовом звернулась до суду 17.11.2010 року, більше ніж через 11 років після звільнення.

Відповідачі: Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області та Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Луганській області в своїх запереченнях на позов ОСОБА_4 наполягали на відмові у задоволенні позову саме з причин пропущення останньою строку для звернення з таким позовом до суду, ( а.с.21-23, 29-30).

Колегія суддів вважає, що позивачка, звільняючись зі служби у січні 1999 року, була обізнана про розрахунок її пенсії та мала можливість звернутись з питанням про перерахунок розміру пенсії.

Таким чином, відсутні поважні причини пропущення позивачкою строку звернення до суду, а тому пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови йому у задоволенні адміністративного позову, оскільки на цьому наполягали відповідачі.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 ХІ від 09.04.1992 року нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, нарахування спірних сум відповідачем не здійснювались, підстави для застосування статті 55 Закону № 2262 ХІ відсутні.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія прийшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 160, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Луганській області на постанову Свердловського міського суду Луганської області від 20 квітня 2011 року по справі № 2а-68/11/1226 задовольнити.

Постанову Свердловського міського суду Луганської області від 20 квітня 2011 року по справі № 2а-68/11/1226 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій посадових осіб відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

У повному обсязі постанову складено 20 липня 2011 року.

Головуючий суддя І.В. Юрко

Судді: Г.М.Міронова

ОСОБА_5