Справа № 2а/2370/38/12
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/40130/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Військової прокуратури Центрального регіону України про визнання рішення протиправним та зобов'язання внести зміни до наказу за касаційною скаргою Військової прокуратури Центрального регіону України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 січня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Військової прокуратури Центрального регіону України, в якому просив: визнати протиправним рішення відповідача, зазначене в пункті 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України від 12 серпня 2011 року № 113 щодо виплати ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов'язати військового прокурора Центрального регіону України внести зміни до пункту 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України від 12 серпня 2011 року № 113 щодо виплати ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано частину 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України №113 від 12 серпня 2011 року про виплату ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зобов'язано військового прокурора Центрального регіону Україну видати наказ, яким внести зміни до частини 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України №113 від 12 серпня 2011 року про виплату ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі місячного заробітку, з якого обчислюється пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури, всього за 14 років.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. Зазначає, що оскільки позивача звільнено з військової служби та з органів прокуратури не у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років чи по інвалідності, а за станом здоров'я на підставі висновку військово-лікарської комісії, останній не має права на виплату грошової допомоги при звільненні згідно частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 11 червня 1997 року по 28 листопада 2011 року проходив військову службу в органах військової прокуратури.

Наказом Міністра оборони України від 28 листопада 2011 року № 752 позивача було звільнено у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (за станом здоров'я).

Згідно з частиною 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України № 113 від 12 серпня 2011 року позивачу відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановлено виплатити грошову допомогу у розмірі 50% місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка станом на 12 серпня 2011 року складає 22 роки.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати грошової допомоги у розмірі, визначеному пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», замість грошової допомоги, яка визначена частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем було протиправно відмовлено у виплаті грошової допомоги, передбаченої частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки право на зарахування часу військової служби з 01 вересня 1993 року по 13 травня 1997 року до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», було визнане за позивачем рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2010 року по справі № 2а-3341/10 за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси про визнання дій неправомірними та визнання права на зарахування стажу для призначення пенсії, яке набрало законної сили 05 квітня 2011року.

Однак, повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитися, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Відповідно до частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції чинній на час звільнення позивача з військової служби, прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

За змістом наведеної норми виплата грошової допомоги допомога у розмірі місячного заробітку можлива лише за умови звільнення працівників з роботи в органах прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років чи по інвалідності.

Згідно з пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла на час звільнення позивача з військової служби, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач набув право на пенсію за вислугу років, в той час як відповідачем було відмовлено у виплаті грошової допомоги, передбаченої частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», з підстав звільнення позивача з військової служби за станом здоров'я.

При цьому, вказуючи на наявність підстав для виплати позивачу грошової допомоги, передбаченої частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», суди не з'ясували чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення зазначеної статті та не звернули увагу на передумови призначення спірної допомоги і не встановили наявність таких у позивача на момент звільнення з військової служби.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Військової прокуратури Центрального регіону України задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 січня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало