Справа № 820/4692/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р.Справа № 820/4692/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача та третьої особи (1) - ОСОБА_1

представника відповідачів - Дудкіна Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 р. по справі № 820/4692/15

за позовом ОСОБА_3

до Державного реєстратора реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Шеховцової Маргарити Євгенівни, Харківського міського управління юстиції в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, треті особи: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк"

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Михайлової Ірини Володимирівни, треті особи: ОСОБА_5 (далі по тексту - третя особа -1, ОСОБА_5.), ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК" (далі по тексту - третя особа -2, ПАТ "УКРСИББАНК" в якому просила суд:

- визнати неправомірними дії відповідача, державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Шеховцової Маргарити Євгенівни щодо відмови позивачу у проведені державної реєстрації права власності;

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Шеховцової Маргарити Євгенівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21057366 від 30 квітня 2015 року;

- зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у м. Харків відповідно до рішення Московського районного суду м. Харків від 10 лютого 2014 року у справі № 643/5316/13-ц 2/643/153/14 за позивачем ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державного реєстратора реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Шеховцової Маргарити Євгенівни, треті особи: ОСОБА_5, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. п. 20, 28 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Харківське міське управління юстиції в особі відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів та третьої особи ОСОБА_5, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що Валківським районним судом Харківської області від 06.12.2010 р. № 2-0-42 2010 р. за позовом ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, встановлено факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з квітня 2000 року по квітень 2009 року. Зазначене рішення набрало законної сили.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2014 р. по справі 643/5316/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 позовну заяву задоволено та: за ОСОБА_3 визнано право власності, зокрема, на 1/2 частину ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 у м. Харкові. Зазначене рішення набрало законної сили.

24.04.2015 ОСОБА_3 звернулася до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11143548.

У заяві про держану реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності, заявником визначено об'єкт нерухомого майна, право власності, на який підлягає державній реєстрації - АДРЕСА_1 в м. Харків.

Згідно картки прийому заяви № 20902408 від 24.04.2015 р. позивачем в процедурі державної реєстрації прав, серед інших документів, подано рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2003 по справі №643/5316/13-ц.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності та доданих до неї документів державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Шеховцовою Маргаритою Євгенівною прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21057366 від 30.04.2015 р. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону, згідно якої у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані, зокрема, нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту - Закон № 1952), Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013 р. № 868 (далі по тексту - Порядок)

Преамбулою Закону 1952-IV передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону № 1952 державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952 державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

За частиною тринадцятою статті 15 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013 р. № 868 визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Підпунктом 10 п. 37 Порядку встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, відповідно до п. 15 Порядку, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

За змістом абзацу четвертого ст. 2 Закону № 1952, обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Враховуючи зазначені норми, колегія суддів вказує на те, що саме із моментом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. визначення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень) Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" пов'язує момент виникнення, переходу, припинення речових прав на нерухоме майно або їх обтяжень.

Відповідно до пункту 20 цього Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 цього Порядку встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підпунктом 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013 р. № 868 (далі по тексту - Порядок) встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону (пункт 5).

Згідно частини 2 статті 24 цього Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Приписами частини 4 цієї правової норми встановлено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Як з'ясовано судом, підставою для відмови в державній реєстрації права власності позивача на квартиру слугувала встановлена наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису в актуальному стані - обтяження нерухомого майна, право власності на який заявлено до державно реєстрації:

- № 12930641 - арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, 17028707, 18.01.2012, Московський ВДВС ХМЮУ;

- № 3709809 - іпотека, зареєстровано: 08.06.2006; іпотекодержатель - Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк";

- № 7206421 - арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, 44860536, 02.10.2012, Московський ВДВС ХМЮУ.

Державний реєстр іпотек містить актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяження № 3709849 - іпотека, зареєстровано: 08.09.2006 р. на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є. 08.09.2006 р. № 7793.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Московського районного суду м. Харків у справі № 643/5316/13-ц 2/643/153/14 було прийнято 10 лютого 2014 року та набрало законної сили після державної реєстрації обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 в м. Харкові.

З огляду на вищезазначені норми та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість посилань державного реєстратора як на підставу для відмови у державній реєстрації прав позивачу - п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону, оскільки наявність обтяження речового права - права власності, з огляду на п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону, а так само зміна правового режиму нерухомого майна щодо якого зареєстровано обтяження, є безумовною перешкодою у проведенні реєстраційних дій щодо права власності, заявленого до державної реєстрації.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Вказана правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України у спорах цієї категорії, зокрема у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14), врахування якої є обов`язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у проведені державної реєстрації права власності, діяв на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 р. по справі № 820/4692/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 05.10.2015 р.