Справа № 813/4086/15
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року Справа № 813/4086/15

15 год. 48 хв. м. Львів, вул. Чоловського, 2

Зал судових засідань № 7

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Карп'як О.О.,

при секретарі - Думич Х.М.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача 1 - Турчин І.Я.

від відповідача 2 - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, з участю другого відповідача Мілевич Лариси Володимирівни начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, з участю другого відповідача Мілевич Лариси Володимирівни начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України у якому просить:

- визнати протиправними дії Генеральної прокуратури України та начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Мілевич Лариси Володимирівни, що виступала від імені даного державного органу, якою - листом від 07.07.2015 року № 23-963 вих - 15 відмовлено у наданні інформації, що мною запитувалася 26.06.2015 року;

- визнати протиправною бездіяльність, якою не вжиті відповідні заходи по контролю за дотриманням та виконанням посадовими особами даного органу, зокрема Мілевич Л.В., вимог ст.ст. 19, 32, 34, 40 Конституції України, ст.ст. 5, 6, 9, 10, 14, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ін. при розгляді запитів на інформацію від 26.06.2015р., 30.06.2015 р.; Мілевич Л.В., якою в процесі розгляду вищезгаданих запитів на інформацію від 26.06.2015 року, 30.06.2015 року проігноровані та невиконані вимоги ст.ст. 19, 32, 34 Конституції України, ст.ст.5, 6, 9, 10, 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України надати, у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» повну, вичерпну і об'єктивну інформацію на запити від 26.06.2015 року, 30.06.2015 року.

Підставою позовних вимог, на думку позивача, є те, що йому необгрунтовано відмовлено у доступі до публічної інформації.

Представник відповідача у письмових запереченнях на адміністративний позов зазначає, що позивач просив у інформаційному запиті надати відповіді на питання, що вирішуються у порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян», про що було повідомлено та роз'яснено позивачу. Крім того вказують, що положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» не поширюються на відносини, які врегульовані процесуальним законодавством.

Відповідач 2 в судове засідання не прибула, причин не прибуття не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача 1, дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 26.06.2015 року звернувся до Генерального прокурора України зі запитом на інформацію щодо надання інформації по листу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України № 10/1/1-26220-07 від 04.10.2011 року.

В даному запиті на інформацію позивач просив надати інформацію:

- «Щодо наявності у листі Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України № 10/1/1-26220-07 від 04.10.2011 р., службової інформації, обмеження ОСОБА_1 доступу до якої здійснюється відповідно до Закону при дотриманні сукупності вимог, викладених у ч.3 ст. 34 Конституції України та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- стосовно відповідності обмеження ОСОБА_1 у доступі до відомостей, які містяться у листі Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України № 10/1/1-26220-07 від 04.10.2011 р., вимогам ч. 3 ст. 34 Конституції України та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- щодо конкретних даних, які стосуються національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, в інтересах яких ОСОБА_1 обмежений доступ до відомостей, які містяться у листі Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України № 10/1/1-26220-07 від 04.10.2011 р.;

- щодо шкоди, яка може бути заподіяна національній безпеці, економічному добробуту та правам громадян від надання розпорядником ОСОБА_1 інформації по листу № 10/1/1-26220-07 від 04.10.2011 р. та копії (копій) матеріальних носіїв, що містять запитувані відомості;

- надіслати копії матеріальних носіїв інформації, у яких містяться конкретні і повні дані (інформації) по суті запиту, а також інші відомості, що підтверджуватимуть надану Генеральною прокуратурою України відповідь».

Листом від 07.07.2015 року за № 23-963 вих.-15 начальник відділу з питань доступу до публічної інформації Л.Мілевич повідомила позивача, «Що інформація, на наданні якої Ви наполягаєте, стосується перевірки, яка проводилася органами прокуратури в порядку, визначеному ст. 97 КПК України (1960 року). Порядок проведення таких перевірок та надання громадянам інформації за їх результатами визначався спеціальними законами, а саме Кримінальним процесуальним кодексом України та Законом України «Про звернення громадян». Указаний вище лист є внутрішньовідомчим листуванням щодо проведення перевірки та прийняття процесуального рішення в порядку ст. 97 КПК України (1960 року). Відтак надати запитувану інформацію та копію листа, в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» немає можливості».

Відповідно до ч. 3 статті 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (надалі Закон № 2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Як передбачено п.2 ч.1 ст.10 Закону України "Про доступ до публічної інформації", кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

Пунктом 1 ч.3 цієї ж статті встановлено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як передбачено ч.2 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Проаналізувавши зміст листа від 07.07.2015 року за № 23-963 вих.-15, яким позивачу надано відповідь на запит на інформацію від 26.06.2015 року, суд вважає, що така відповідь є неповною та необгрунтованою, оскільки у своїй відповіді-рішенні відповідач не послався на причини, які у встановленому Законом порядку обмежували би доступ до запитуваної інформації, не вказав, чи відноситься інформація до категорії інформації з обмеженим доступом і чому, тобто не виконав свої обов'язки щодо надання змістовної і законної відповіді на запит, відповідно до поставлених запитань.

Крім того, відповідачем у відповіді на запит на інформацію від 07.07.2015 року № 23-963 вих.-15, зазначено, що лист є внутрішньовідомчим листуванням щодо проведення перевірки та прийняття процесуального рішення в порядку ст. 97 КПК України (1960 року).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" до службової може зокрема, належати інформація, що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Відповідно до частини 2 даної статті документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Згідно ж ч. 2 ст. 6 цього Закону № 2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно ч. 7 даної статті Закону № 2939-VI , обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача стосовно визнання протиправними дії та бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії щодо неправомірною відмову у наданні інформації на інформації запит від 26.06.2015 року є обґрунтовані в частині визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, а в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності слід відмовити з огляду на фактичні обставини справи, адже фактично відповідач прийняв до розгляду запит позивача, не лишив його поза увагою, а за наслідками розгляду надав відповідь позивачу, котру вважав законною, тобто виконуючи запит відповідач керувався своїм переконанням щодо його правомірності, а відтак не застосування одних і водночас застосування інших норм не може вважатись протиправною бездіяльністю, навіть попри те, що як уже встановлено судом відповідач діяв неправомірно відмовляючи у наданні інформації, а тому у задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльності слід відмовити як такій, що є необґрунтованою.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправними дії та бездіяльності Генеральної прокуратури України щодо неправомірною відмову у наданні інформації на інформації запит від 30.06.2015 року, судом встановлено наступне.

Статтею 3 Закону № 2939-VI встановлені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Так, право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом (пункт 2 частини першої статті 4 Закону № 2939-VI).

Згідно статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга статті 19 Закону № 2939-VI).

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 30.06.2015 року звернувся до Генерального прокурора України зі запитом на інформацію щодо надання інформації по повноваженням Турчина І. у справі № 813/2495/15.

В даному запиті на інформацію позивач просив надати інформацію:

- повноваження співробітника прокуратури Львівської області Турчина І.. представляти у відповідності до ст. 58 КАС України, інтереси співробітника Генеральної прокуратури України Мілевич Л. у Львівському окружному адміністративному суді по справі № 813/2495/15 за позовом ОСОБА_1 до Мілевич Л.В.;

- посадових осіб Генеральної прокуратури України, якими співробітник прокуратури Львівської області Турчин І. уповноважений представляти інтереси працівниці Генеральної прокуратури України Мілевич Л.В. по справі № 813/2495/15;

- довіреності, якою співробітником Генеральної прокуратури України Мілевич Л.В. надано право працівнику прокуратури Львівської області Турчину І. представляти її інтереси у Львівському окружному адміністративному суді по справі № 813/2495/15.

07.07.2015 року за № 23-955 вих.-15 відповідачем був наданий лист позивачу, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому зазначено: «Повідомляю, що відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» дія зазначеного Закону не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Відтак, всі питання, пов'язані з розглядом адміністративної справи № 813/2495/15, яка перебуває у провадженні Львівського окружного адміністративного суду, у тому числі щодо повноважень учасників адміністративного процесу, Вам необхідно вирішувати на підставі вимог Кодексу адміністративного судочинства України».

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до частини другої ст. 2 Закону, цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Отже, з правового аналізу вказаних норм слід розуміти, що публічна інформація зберігається у суб'єкта, розпорядника інформації в зафіксованому вигляді будь-якими засобами, на будь-яких носіях та створена ним в процесі своїх обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, запитувана позивачем інформація, а саме: з приводу надання інформації по повноваженням Турчина І. у справі № 813/2495/15, створювалася відповідачем в процесі його діяльності, а отже відповідач є розпорядником зазначеної інформації в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації". Відповідачем не подано належних та допустимих доказів того, що він не є розпорядником такої інформації, чи така інформаціє є обмеженою у доступі.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що не надання обгрунтованої відповіді на звернення ОСОБА_1 від 30.06.2015 р. у порядку передбаченим Законом України «Про доступ до публічної інформації», є протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Оскільки, відповідач порушив права позивача, суд вважає, що поновити порушені права позивача слід шляхом зобов'язання Генеральну прокуратуру України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 30.06.2015 року, а відтак позовні вимоги про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, є обґрунтовані в цій частині, а в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності слід відмовити з огляду на фактичні обставини справи, адже фактично відповідач прийняв до розгляду запит позивача, не лишив його поза увагою, а за наслідками розгляду надав відповідь позивачу, котру вважав законною, тобто виконуючи запит відповідач керувався своїм переконанням щодо його правомірності.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

А суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 69, 70, 71, 72, 94, 158, 160, 161, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задоволити частково.

2. Визнати протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо відмови у наданні інформації, що запитувалася ОСОБА_1 26.06.2015 року та 30.06.2015 року.

3. Зобов'язати Генеральну прокуратуру України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 26.06.2015 року та від 30.06.2015 року.

4. В іншій частині в задоволенні відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, що проживає за адресою АДРЕСА_1, 24грн. 36 коп. (двадцять чотири гривні тридцять шість копійок) сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений і підписаний 06.10.2015 року.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна