Справа № 2а/1970/384/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/39162/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Моторного О.А.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року

у справі № 2-а/1970/384/11(23953/11/9104)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕН»

до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕН» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року, позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення відповідача від 29 липня 2010 року №/0 та №/0.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками податкового органу проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2008 року по 31 березня 2010 року, за результатами якої складено акт перевірки від 16 липня 2010 року №7220/23-05/31594297.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело, на думку податкового органу, до заниження зобов'язань по сплаті податку на прибуток на 84 029,00 грн., в тому числі за І квартал 2009 року - 2 082,00 грн., за ІІІ квартал 2009 року - 17 776,00 грн., за ІV квартал 2009 року - 18 558,00 грн., за І квартал 2010 року - 45 613,00 грн.

- підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело, на думку податкового органу, до заниження зобов'язань по сплаті податку на додану вартість на 67 223,00 грн., у тому числі за березень 2009 року - 1 665,00 грн., за липень 2009 року - 14 220,00 грн., за грудень 2009 року - 14 847,00 грн., за січень 2010 року - 11 379,00 грн., за березень 2010 року - 25 112,00 грн. та завищено суму податкового кредиту за січень 2009 року на 14 267,00 грн.

- пункту 1, пункту 5 статті 203, пункту 1, пункту 2 статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228, статті 626, статті 629, статті 650, статті 655, статті 658, статті 662 Цивільного кодексу України, у частині недодержання вимог зазначених цивільно-правових норм в момент вчинення правочину, який не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним по договору поставки від 01 березня 2009 року № 010309-С.

На підставі акту перевірки, 29 липня 2010 року податковий орган прийняв податкові повідомлення - рішення №000072205/0, яким визначив позивачу податкове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 107 078,00 грн., у тому числі за основним платежем - 84 029,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 23 019,00 грн. та №/0, яким визначив податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 122 235,00 грн., у тому числі за основним платежем - 81 490,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40 415,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та TOB «Будуніверсал СКС» (продавець) було укладено договір поставки від 01 березня 2009 року, за умовами якого продавець зобов'язався поставляти впродовж 2009 року будівельні матеріали в асортименті, кількості та по ціні, вказаних в рахунку-фактурі постачальника, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Фактичне виконання сторонами умов спірного договору підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними, договором - доручення від 03 березня 2009 року №118, товарно - транспортними та ж/д накладними.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що операції між позивачем та TOB «Будуніверсал СКС» відображені останнім у податкових деклараціях з податку на додану вартість, у яких зазначені обсяги поставки та сума податку на додану вартість.

У той же час, відповідач стверджує про безтоварність господарських операцій позивача зі своїм контрагентом - TOB «Будуніверсал СКС», а також вказує на те, що позивач двічі (у листопаді 2008 року та у січні 2009 року) включив до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 14 267,27 грн. по податковій накладній від 11 листопада 2008 року №6041, яка отримана від контрагента - ЗАТ «Лафарж Гіпс», що призвело до завищення податкового кредиту за січень 2009 року.

Із наведеними доводами відповідача обґрунтовано не погодились суди попередніх інстанцій зважаючи на наступне.

Пункт 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», визначає валові витрати виробництва та обігу як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Отже, виходячи з положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

Встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі не дозволяється (пункт 5.10 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

З огляду на встановлення судами попередніх інстанцій факту документального підтвердження витрат позивача понесених у рамках здійснення господарської діяльності з TOB «Будуніверсал СКС», а також використання придбаних товарів (робіт, послуг) підприємством у власній господарській діяльності, податковим органом безпідставно донараховано податкові зобов'язання з податку на прибуток.

Також колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по податковим накладним, отриманій від TOB «Будуніверсал СКС».

Так, відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 вказаної статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкової накладної, виданої йому підприємством-контрагентом, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Закону України «Про податок на додану вартість», підтверджено відповідними податковими накладними, що виписані контрагентом зареєстрованим платником податку на додану вартість.

При цьому, посилання відповідача на відсутність у TOB «Будуніверсал СКС» матеріальних ресурсів для виконання господарських зобов'язань є загальним посиланням, яке не доведено, і само собою не свідчить про нереальний характер господарських операцій між позивачем і його безпосереднім постачальником. До того ж підприємство не позбавлено права і можливостей залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення торгівельної діяльності.

Відтак, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту та валових витрат спірних сум податку по господарським операціям з ТОВ «Будуніверсал СКС».

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості тверджень відповідача про подвійне включення позивачем суми податку на додану вартість у розмірі 14 267,27 грн. до складу податкового кредиту листопада 2008 року та січня 2009 року, оскільки вказана сума податку включена позивачем у податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2009 року, що підтверджується розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за вказаний період.

Натомість, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту включення позивачем зазначеної суми податку на додану вартість у розмірі 14 267,27 грн. до складу податкового кредиту листопада 2008 року, що виключає правомірність збільшення позивачу податкового зобов'язання на вказану суму.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області залишити без задоволення.

2. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року. у справі №2-а/1970/384/11(23953/11/9104) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяНечитайло О.М.
СуддіЛанченко Л.В.
Моторний О.А.