Справа № 2а-4018/10
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2011-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2011 р. Справа № 35405/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Богаченка С.І.,

при секретарі судового засідання Луцак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання недійсним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 24.09.2007 року звернулася в суд з адміністративним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати недійсним та скасувати рішення Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №84 від 28 вересня 2007 року про відмову у передачі безоплатно у власність земельної ділянки в с.Буцнів Тернопільського району. Зобов'язати Буцнівську сільської раду Тернопільського району Тернопільської області прийняти рішення про безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0,22 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с.Буцнів Тернопільського району та видати Державний акт на право власності на неї.

На підтвердження позовних вимог посилається на те. що після смерті батька 18.09.1997 року вона користується вказаною земельною ділянкою, а сільська рада без законних на це підстав відмовила їй у приватизації земельної ділянки.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2010 року скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставою для оскарження постанови суду першої інстанції апелянт вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На погляд апелянта , судом першої інстанції не було враховано документальні докази, які підтверджують факт того, що спірна земельна ділянка 0,22 га на законних підставах знаходилася в постійному користуванні її покійного батька ОСОБА_2А, а тепер знаходиться в її постійному користуванні (довідки Буцнівської сільської ради та дані по господарської книги 1969 року)

Зазначає, що законодавством не встановлено обов»язок переоформляти право постійного користування на право власності або право користування та не визначено порядок отримання правовстановлюючих документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, а також те, що вказана земельна ділянка не вилучалася у позивачки.

Також судом не було прийнято до уваги вимоги ст.З Закону «Про планування і забудову територій», згідно якої передбачено, що планування та забудова окремих земельних ділянок, що належить на праві власності чи праві користування, здійснюються їх власниками чи користувачами у встановленому законом порядку.

Судом не було прийнято до уваги, що зазначений у рішенні сільської ради генеральний план забудови села не погоджений встановленим порядком, та не розроблений проект землеустрою щодо відведення зазначених земель під будівництво та зміни цільового призначення.

При апеляційному розгляді представники позивачки апеляційну скаргу підтримали з зазначених в ній підстав.

Представник Буцнівської сільської ради в судове засідання не з»явився, проте належним чином був повідомлений про розгляд справи, тому колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Згідно ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема власні (самоврядні) повноваження, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.

Статтею 30 Земельного кодексу України, яка діяла на час виникнення правовідносин передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруд разом із цими об'єктами переходить у передбачених ст.67 цього Кодексу і право користування земельною ділянкою без зміни цільового її призначення.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідна сільської ради за місцем знаходження земельної ділянки . рішення органів виконавчої влади я органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки ( ст. 118 Земельного кодексу України).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно по господарської книги 1969 року за ОСОБА_2А.( батьком позивачки ) рахувалася земельна ділянка 0,36 га., з яких 0,135 га для будівництва та обслуговування жилого будинку (довідка Буцнівської сільської ради від 16 серпня 2007 року № 919 ).

Після смерті батька, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.1997 року ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок №54 по вул..Залізничній в с.Буцнів, Тернопільського району із надвірними будівлями і спорудами.

Рішенням Буцнівської сільської Ради №71 від 10.05.2007 року їй передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування та будівництва житлового будинку розміром 0.135 га.

Згідно довідки Буцнівської сільської ради №1389 від 10.12.2007 року у попереднього землекористувача ОСОБА_2 знаходилась у користуванні земельна ділянка розміром 0.20 га, що знаходилась поза садибою. ОСОБА_1 після смерті батька не зверталася до сільської ради із заявою про закріплення даної земельної ділянки, хоча фактично користувалася нею.

З рішення п»ятої сесії п»ятого скликання Буцнівської сільської ради № від 17.01.2007 року «Про внесення змін в генеральний план забудови с.Буцнів» видно, що в генеральний план забудови села , розробленого в 1994 році вирішили внести зміни за рахунок площі земельних ділянок, куди входить спірна земельна ділянка, збільшити їх загальну кількість.

Рішенням восьмої сесії п»ятого скликання Буцнівської сільської ради № 84 від 28.09.2007р. ОСОБА_1. відмовлено у передачі безоплатно у приватну власність вказаної земельної ділянки, з підстав включення її у генеральний план забудови села.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку не надавалася в користування, а також територія, де вона знаходиться включена у генеральний план забудови села.

Такий висновок суду першої інстанції, на погляд колегії суддів є вірним, так як він підтверджений самою апелянткою, яка вважала необов»язковим звертання до відповідача для закріплення за нею спірної земельної ділянки та копією плану забудови території села Буцнів.

При цьому колегія суддів зазначає, що правонаступництво права постійного користування земельною ділянкою не передбачено земельним законодавством.

Фактичне користування земельною ділянкою, на погляд колегії суддів, не є безумовною підставою для приватизації земельної ділянки, оскільки прийняття такого рішення( в межах населеного пункту) відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування

Згідно вищевказаного не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що спірна земельна ділянка у позивачки не вилучалася та відсутнє погодження генерального плану села.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суб»єкт владних повноважень, тобто Буцнівська сільська рада, при прийнятті спірного рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2010 року у справі №2а-4018/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_3

Ухвала у повному обсязі складена 15.03.2011 року.