Справа № 2а/1570/3627/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/800/60385/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року

у справі № 2а/1570/3627/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астер Грейн»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Астер Грейн» (надалі - позивач) звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 05 травня 2011 року № /0.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року у задоволені адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Постанову Одеського окружного адміністративного від 30 червня 2011 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

У зв'язку із неподанням клопотань особами, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 березня 2011 року позивачем подано до відповідача податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2011 року (надалі - податкова декларація). У рядку 26 вказаної декларації позивач зазначив залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, у розмірі 3287158,00 грн.

Наказом № 1006 від 08 квітня 2011 року відповідачем призначено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності формування від'ємного значення по декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 року.

При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведена невиїзна документальна перевірка позивача з питання правомірності визначення залишку від'ємного значення податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступних податкових періодів за період лютий 2011 року. За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 20 квітня 2011 року № 2384/23-5.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 5.12.4. п. 5.12. ст. 5 Наказу ДПА України від 30.05.1997 року № 166 «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання» (надалі - Порядок № 166), п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено залишок від'ємного значення, якій після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 26) на 3287158,00 грн.

Підставою для вказаних висновків стало те, що в рядку 26 податкової декларації, який розраховується за формулою: рядок 24 мінус рядок 25, позивачем зазначена сума 3287158,00 грн. При цьому, у рядку 24 і 25 податкової декларації позивачем жодних сум не зазначено.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми від 05 травня 2011 року № /0, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 3287158,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції погодився з висновками податкового органу про те, що позивачем завищено суму від'ємного значення з податку на додану вартість (рядок 26 податкової декларації), оскільки в рядках 24 та 25 вказаної декларації жодних сум не зазначено.

Із такими висновками не погодився суд апеляційної інстанції, вказавши, що:

- рядок 25 податкової декларації не заповнено, оскільки у лютому 2011 року позивачем не заявлялось сум до бюджетного відшкодування;

- рядок 24 не заповнено, оскільки він розраховується за формулою: рядок 23 мінус рядок 20. При цьому, у рядках 23 і 20 податкової декларації позивачем зазначені однакові суми 491140,00 грн. Тобто, різниця складає 0,00 грн.

Відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент подання позивачем декларації з податку на додану вартість, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов'язання - податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпункт 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 15.12.4 Порядку № 166, залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 26 податкової декларації поточного звітного податкового періоду та переноситься до рядка 23.2 податкової декларації наступного звітного періоду).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначальною умовою включення відповідних сум до податкового кредиту, та, як наслідок, формування від'ємного значення з податку на додану вартість є фактичне здійснення господарських операцій та оформлення відповідних первинних документів. При цьому, відповідачем не ставиться під сумнів правомірність формування позивачем від'ємного значення з податку на додану вартість, а підставою для зменшення відповідачем розміру від'ємного значення стала фактична помилка у заповненні податкової декларації, оскільки позивач до рядка 23.2 податкової декларації мав включити розмір від'ємного значення (рядок 26) декларації за попередній період (січень 2011 року). Тобто, позивачем порушено правила подання податкової звітності, відповідальність за що передбачена податковим законодавством, водночас, вказані порушення не позбавляють позивача права включати відповідні суми до від'ємного значення податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції законно та обґрунтовано скасовано оскаржене податкове повідомлення-рішення, хоча і з хибними висновками щодо підстав такого скасування.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про недоведеність факту порушення позивачем податкового законодавства в частині формування від'ємного значення податку на додану вартість та про неправомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року у справі № 2а/1570/3627/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна