Справа № К/9991/65500/11-С
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ К/9991/65500/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова до Приватного підприємства «Реглан» про стягнення заборгованості за касаційною скаргою голови ліквідаційної комісії Приватного підприємства «Реглан» ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2009 року Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства (далі - ПП) «Реглан» про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та штрафних санкцій у сумі 262 869,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що у зв'язку з тим, що відповідач не здійснював нарахування страхових внесків на фонд оплати праці найманих працівників за ставкою 32 %, 32,3 %, 31,8 %, за ПП «Реглан» рахується заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та штрафних санкцій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року, позов задоволено. Стягнуто з ПП «Реглан» на користь Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова 262 869,93 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків.

У касаційній скарзі голова ліквідаційної комісії ПП «Реглан» ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 158 639,86 грн. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що ПП «Реглан» є платником єдиного податку згідно Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», яким передбачено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПП «Реглан» згідно Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» є платником єдиною податку.

Перевірками достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, за наслідками яких складено акти від 20 липня 2006 року №101 та від 18 лютого 2008 року №20, встановлено, що ПП «Реглан» не здійснювало нарахування страхових внесків на фонд оплати праці найманих працівників за ставками 32%,32,3%,31,8%, та донараховано підприємству 108167,73 грн. своєчасно не обчислених страхових внесків на фонд оплати праці за період з січня 2004 року по червень 2006 року та 65480,50 грн. не обчислених страхових внесків на фонд оплати праці за період з червня 2006 року по травень 2007 року.

Відповідно до поданих ПП «Реглан» до Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова розрахунків суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за період з 01 червня 2007 року по 22 червня 2009 року нараховані страхові внески становили 147 564,19 грн.

Загальна сума страхових внесків до сплати становила 321 212,42 грн. і не була сплачена відповідачем у встановлений статтею 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строк.

На підставі пункту 4 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за донарахування сум своєчасно не обчислених та несплачених страхових внесків до позивача застосовано фінансову санкцію на суму 79 086,49 грн. (рішення від 02 серпня 2006 року №445) та фінансову санкцію на суму 47669,11 грн. (рішення від 22 лютого 2008 року №103).

Станом на 22 червня 2009 року після часткового погашення відповідачем заборгованості зі сплати страхових внесків загальна сума боргу ПП «Реглан» склала 262869,93 грн., в тому числі: недоїмка по страхових внесках - 203008,47 грн., штрафна санкція - 59861,46 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Так, 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтею 15 якого було визначено, що платниками внесків до солідарної системи є страхувальники, зокрема роботодавці, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).

Статтею 5 цього Закону визначено, що відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулюються цим Законом. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватись лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечать. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом 1 статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» установлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах цих підприємств, організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб, включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований чи єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 зазначеного вище Закону страхувальниками зазначених осіб є їхні роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону належать до платників страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 цього ж нормативно-правового акта нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки й у повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України у порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, з яких складається система оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлено Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», де, як і в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати цього збору для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Таким чином, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і застосуванню не підлягають.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що ПП «Реглан», як суб'єкт підприємницької діяльності, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, зобов'язане нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 2, 3 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, оскільки ПП «Реглан» страхові внески на фонд оплати праці найманих працівників не були сплачені своєчасно, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати страхових внесків та фінансових санкцій, нарахованих відповідно до пункту 4 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Доводи касаційної скарги не ґрунтуються на законі та спростовуються висновками судів попередніх інстанцій, рішення яких є законними та обґрунтованими, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу голови ліквідаційної комісії Приватного підприємства «Реглан» ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало