Справа № 808/2758/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" вересня 2015 р. справа № 808/2758/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року по справі № 808/2758/15 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Начальника територіального управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області Бєлікової Ірини Володимирівни про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому в остаточній редакції просив визнати протиправним та скасувати наказ №65-ос "Про зміну розміру доплати за вислугу років суддів Приазовського районного суду" від 30.03.2015, виданий начальником ТУ ДСА у Запорізькій області в частині встановлення судді Приазовського районного суду Запорізької області Васильцовій Ганні Анатоліївні доплати за вислугу років в розмірі 20% посадового окладу, як особі, яка має стаж роботи 05 років 09 місяців 29 днів, та зобов'язати начальника ТУ ДСА у Запорізькій області видати наказ про встановлення судді Приазовського районного суду Запорізької області Васильцовій Ганні Анатоліївні доплати за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу, як особі, яка має стаж роботи більше 10 років (11 років).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач не погодився із судовим рішенням і подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду як таку, що ухвалена із порушенням норм матеріального та процесуального права, і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом не враховано положення ст. 22, 58 Конституції України, які забороняють звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод та не припускають зворотної дії законів у часі, а тому із набранням чинності з 28 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» не міг бути зменшений наявний у позивача спеціальний стаж та розмір встановленої надбавки за вислугу років. Станом на 28 березня 2015 року, тобто на час набрання чинності Закону України «Про забезпечення права за справедливий суд», стаж позивача складав більше 11 років, що дає право на доплату за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, надіслали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та частково задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу Запорізького обласного управління юстиції від 25.09.2002 р. № 1/220 позивача з 30.09.2002 призначено консультантом місцевого Мелітопольського міського суду.

Згідно наказу відповідача 1 від 29.12.2003 р. № 200 позивача з 07.08.2004 призначено на посаду помічника судді Мелітопольського міського суду.

Згідно наказу відповідача 1 від 16.04.2004 р. № 36 позивача переведено на посаду помічника судді новоутвореного Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Згідно наказу відповідача 1 від 25.08.2005 р. № 207 позивача звільнено з посади помічника судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за власним бажанням.

Наказом Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 22.08.2005 №383-с позивача зараховано слухачем факультету підготовки професійних суддів з відривом від виробництва.

Наказом Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 26.06.2006 №279-с позивача відраховано у зв'язку з закінченням навчання.

Наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07.09.2006 р. №230 позивача призначено на посаду помічника заступника голови суду.

Наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.05.2009 р. №123 позивача звільнено з посади помічника заступника голови суду в зв'язку з призначенням її на посаду судді.

Відповідно до Указу Президента України від 13.05.2009 № 317/2009 та Наказу Голови Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.05.2009 № 28 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області.

Відповідно до Указу Президента України від 27.10.2011 №1007/2011 та Наказу Голови Приазовського районного суду Запорізької області від 12.12.2011 №50 позивача переведено на посаду судді Приазовського районного суду Запорізької області у межах п'ятирічного строку, де вона і працює по теперішній час. Загальний стаж на посаді судді складає 05 років 09 місяці 29 днів.

Відповідно до наказу відповідача № 113-ос від 04 жовтня 2013 року ОСОБА_1 з 12 жовтня 2013 року встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу, як такій, стаж роботи якої становить більше 10 років. До стажу, що давав право на доплату за вислугу років було зараховано періоди роботи позивача на посаді помічника судді та заступника голови суду.

30.03.2015 відповідачем 1 прийнято наказ № 65-ос "Про зміну розміру доплати за вислугу років суддів Приазовського районного суду", яким позивачу з 28.03.2015 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу за стаж роботи більше 5 років (05 років 9 місяці 29 днів). З тексту наказу вбачається, що він прийнятий у зв'язку із набранням з 28.03.2015 чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192 та на підставі пунктів 2, 5 статті 133, статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вказані обставини не є спірними та підтверджені наявними у справі доказами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач 1 правомірно визначено стаж роботи позивача виходячи з фактичної роботи на посаді судді, оскільки ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції з 28.03.2015 року не передбачено зарахування до стажу роботи судді періодів роботи на посадах консультанта, помічника судді та заступника голови суду. Також суд зазначив, що функції ведення особових справ та трудових книжок передані від відповідача 1 до місцевих судів, тому вимоги зобов'язати відповідача 2 видати наказ щодо позивача задоволенню не підлягають, оскільки це питання на теперішній час знаходиться поза його повноваженнями.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є частково необґрунтованими з огляду на наступне.

28.03.2015 набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 192, яким викладено у новій редакції Закон України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч. 2 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 133 вказаного Закону, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно частини 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ( в редакції з 28.03.2015 року), до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Аналогічне положення щодо обчислення стажу роботи на посаді судді містилися й у статті 131 Закону N 2453 в редакції, яка діяла до 28.03.2015 року.

Разом з тим пунктом 11 розділу XIII "Перехідні положення" редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (що діяла до 28.03.2015 р.) було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом N 2453 в редакції від 7 липня 2010 року діяв Закон України "Про статус суддів" від 15.12.92 року N 2862-XII, частиною 4 статті 43 якого було передбачено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР; час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності в усіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, Законом N 2453 в редакції з 28.03.2015 року суттєво зменшено кількість посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді. При цьому Перехідні положення Закону N 2453 в редакції Закону N 192 не містять застереження щодо збереження за суддями, які призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року N 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року N 6-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Крім того, в Рішенні від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) Конституційний Суд України зазначив, що положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Отже, виходячи із вищезазначених положень, зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув та невірно застосував норми матеріального права.

Вирішуючи спір, колегія суддів вважає, що спірний наказ відповідача 1 № 65-ос від 30.03.2015 року суперечить вимогам законодавства, оскільки протиправно звужує зміст та обсяг досягнутих позивачем соціальних гарантій, а саме надбавки за вислугу років, а тому підлягає скасуванню.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до заперечень на апеляційну скаргу відповідач 1 надав свій наказ 104-ос від 08.07.2015 року, яким він самостійно скасував спірний наказ № 65-ос від 30.03.2015 року, чим сам підтвердив протиправність цього рішення. Оскільки юридичні наслідки для позивача на підставі спірного наказу № 65-ос виникли з 01.04.2015 року і припинилися через скасування наказу № 65-ос лише з 08.07.2015 року, то задля забезпечення повного відновлення прав та інтересів позивача за вказаний період наявні підстави для скасування наказу № 65-ос у даній справі, оскільки тільки таким чином наказ втратить чинність з моменту його прийняття.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в частині зобов'язання відповідача 2 видати наказ з огляду на наступне.

За приписами ч. 9 ст. 152 Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" апаратом суду забезпечується ведення особових справ суддів у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Радою суддів України.

На виконання вимог зазначеної норми, відповідачем 2 було видано наказ від 30.03.2015 №28, відповідно до якого особові справи і трудові книжки суддів місцевих загальних судів передані на постійне зберігання до апаратів відповідних судів. Зазначеним наказом покладено на керівників апаратів судів обов'язок з 01.04.2015 своєчасно надавати до територіального управління накази про встановлення суддями доплати за вислугу років.

Таким чином, у зв'язку з передачею оригіналів документів, на підставі яких здійснюється обчислення стажу до Приазовського районного суду Запорізької області, з 01.04.2015 видача наказів про встановлення суддям Приазовського районного суду Запорізької області доплати за вислугу років здійснюється відповідними посадовими особами Приазовського районного суду Запорізької області, а не відповідачем 2.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на теперішній час у відповідача 1 та відповідача 2 відсутні повноваження у сфері встановлення та зміни розміру доплати за вислугу років.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що зі скасуванням наказу № 65-ос регулювання спірних правовідносин повертається до порядку та способу, що був встановлений до цього, тобто на підставі наказу № 113-ос, з яким позивач згоден, а тому позовні вимоги про видання відповідачем 2 нового наказу зі спірних правовідносин, який би повторював зміст наказу № 113-ос, є зайвими і задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі, але припустив порушення норм матеріального права що призвели до частково неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року по справі № 808/2758/15 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Начальника територіального управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області Бєлікової Ірини Володимирівни про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ №65-ос "Про зміну розміру доплати за вислугу років суддів Приазовського районного суду" від 30.03.2015, виданий начальником ТУ ДСА у Запорізькій області в частині встановлення судді Приазовського районного суду Запорізької області Васильцовій Ганні Анатоліївні доплати за вислугу років в розмірі 20% посадового окладу, як особі, яка має стаж роботи 05 років 09 місяців 29 днів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко