Справа № 585/1952/14-а (2а/585/61/14)
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/58173/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.
Горбатюка С.А.,
Леонтович К.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області про визнання дій протиправними, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та скасування припису, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції до апеляційного суду і ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року апеляційне провадження у справі № 585/1952/14 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2014 року - закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року апеляційне провадження закрито.

Закриваючи апеляційне провадження у справі за зазначеним вище позовом, суд апеляційної інстанції, посилаючись на вимоги ч, 2 ст. 171-2 КАС України, дійшов висновку, що оскаржуване рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справі з приводу рішення суб'єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальїюсті с остаточним і оскарженню не підлягає, а тому відповідно до ст. 157 КАС України апеляційне провадження слід закрити.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно частині 2 статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою № 158 по справі про адміністративне правопорушення від 25 лютого 2014 року позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 13 ст. 96 КУпАП, та постановлено накласти на ОСОБА_4 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500 грн.

Не погоджуючись з постановою відповідача, позивач звернулась з позовом до суду, який розглянув справу по суті позовних вимог і постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.06.2014р. в задоволенні позову відмовлено.

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У своєму рішенні від 6 вересня 2005 року у справі "Гуренко проти України", Європейський суд з прав людини, зазначає, що стаття 13 Конвенції як така не гарантує право на оскарження або право на перегляд другою інстанцією.

Тим не менше, якщо оспорюване провадження характеризується як "кримінальне" в цілях Конвенції, скарга заявника може бути розглянута за статтею 2 Протоколу № 7 до Конвенції, яка передбачає наступне:

"Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку."

Згідно статті 53 Кримінального кодексу України, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п'ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. Отже, мінімальний розміром штрафу (кримінального) є 510 гривень.

Оскаржуваною постановою на ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія судді вважає, що в силу суворості санкції дана справа відносно ОСОБА_4 за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно й статті 2 Протоколу № 7 по Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Оскільки, ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року постановлена з порушенням норм процесуального права, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, та перешкоджає подальшому провадженню у справі, вона підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: