Справа № 648/4255/14-а (2а/648/73/14)
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ К/800/64061/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ліпського Д.В., Швеця В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа - Дніпровська сільська рада Білозерського району Херсонської області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа - Дніпровська сільська рада Білозерського району Херсонської області, в якому просила: скасувати постанову Державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області від 11 серпня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 44288176; зобов'язати Державну виконавчу службу, на підставі виконавчого листа від 04 серпня 2014 року, провести виконавчі дії з поновлення її на посаді Дніпровського сільського голови Білозерського району Херсонської області.

Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 09 вересня 2014 року вказаний позов було задоволено. Скасовано постанову відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області від 11.08.2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 44288176. Зобов`язано відділ державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області провести на підставі виконавчого листа від 04.08.2014 року у справі № 648/1715/14-а виконавчі дії з поновлення ОСОБА_4 на посаді Дніпровського сільського голови Білозерського району Херсонської області, в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач та третя особа письмових заперечень або доповнень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надали.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 04 серпня 2014 року по справі №648/1715/14-а визнано протиправним та скасовано рішення позачергової сесії Дніпровської сільської ради №448 від 16 квітня 2014 року «Про дострокове припинення повноважень сільського голови та звільнення з посади ОСОБА_4». Поновлено ОСОБА_4 на посаді голови Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області та допущено в цій частині рішення негайне виконання. В цей же день позивачу виданий виконавчий лист, який був пред'явлений відповідачу 05 серпня 2014 року для виконання.

06 серпня 2014 року відповідачем було відкрито виконавче провадження та запропоновано боржнику самостійно негайно виконати рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді.

Отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження, Дніпровська сільська рада Білозерського району Херсонської області надала органу виконавчої служби рішення № 493 від 01 серпня 2014 року, яким скасовано оскаржуване рішення Дніпровської сільської ради № 448 від 16 квітня 2014 року «Про дострокове припинення повноважень сільського голови та звільнення з посади ОСОБА_4.» та поновлено ОСОБА_4 на посаді сільського голови Дніпровської сільської ради з 15 квітня 2014 року (з дати її звільнення).

Отримавши докази виконання рішення суду, виконавча служба винесла постанову про закінчення виконавчого провадження за №44288176.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Дніпровської сільської ради, яке слугувало підставою для закінчення виконавчого провадження, було прийняте раніше, чим закінчився судовий розгляд де вирішувалося питання про законність звільнення позивача з посади. Тому, на думку суду першої інстанції, використання виконавчою службою для закінчення виконавчого провадження рішення органу місцевого самоврядування, яке винесено не на виконання рішення суду є - протиправним.

Відмовляючи у задоволені позиву суд апеляційної інстанції прийшовши до протилежного висновку, з яким погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що рішення Білозерського районного суду Херсонської області, резолютивна частина якого викладена у виконавчому листі, виконано в повному обсязі, а саме скасовано рішення органу місцевого самоврядування про звільнення позивача та поновлено її на посаді сільського голови Дніпровської сільської ради з 15 квітня 2014 року, тобто з моменту незаконного звільнення. Для виконавчої служби, на яку покладений обов'язок виконання рішення суду, не має правового значення обставина, коли відбулося поновлення порушеного права позивача до прийняття судового рішення або після.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (у відповідній редакції, далі - Закон 606) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону 606 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно із статтею 76 Закону 606 рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом.

Підпунктом 13.3.5 пункту 13.3 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року (у відповідній редакції) у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання.

У постанові про накладення на боржника штрафу державний виконавець зазначає норму Закону, якою передбачена відповідальність боржника, зміст вчинених боржником дій, суму штрафу. Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення направляється боржнику.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Процитовані положення Закону 606 та вказаної Інструкції зазначають порядок дій держаного виконавця під час виконань відповідних виконавчих листів або рішень в частині поновлення незаконно звільнених осіб не роботі.

Серед обов'язкової умови, для здійснення державним виконавцем дії по примусовому виконанню відповідного виконавчого листа чи рішення, є відсутність дій боржника (роботодавця) по їх виконанню у добровільному порядку, у визначений, в постанові про відкриття виконавчого провадження, строк.

При цьому, на думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України спірні правовідносини не можуть в тій чи в іншій мірі охоплюватись відповідними положеннями Закону та Інструкції, адже дійсно розпорядження яким було поновлено позивача на роботі винесене не на підставі наведеного рішення суду від 04.08.2014 року та постанови держаного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 06.08.2014 року, а 01.08.2014 року до постановлення зазначеного рішення суду.

Разом з тим, в даному випадку необхідно вирішувати спір, виходячи з наявності чи відсутності порушеного права позивача на працю, охоронюваного Основним Законом України, в розрізі права звернення до суду за його захистом.

Відновлене право позивача на працю було реалізовано в добровільному порядку роботодавцем і не має значення коли порушене право було поновлено чи на стадії виконання рішення суду на стадії виконавчого провадження, чи на стадії розгляду справи у суді, закінчення і розгляду. Фактично на волевиявлення роботодавця такі дії не впливають.

Надаючи правовий аналіз дій державного виконавця при прийнятті ним спірної постанови необхідно зазначити положення статті 49 Закону 606, зміст якої зводиться до правових підстав закінчення виконавчого провадження, які є вичерпними та не можуть бути розширені.

Так, відповідно до частини першої статті 49 Закону 606 виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

З наведеного вбачається, що жодних інших дій держаний виконавець спрямованих на закінчення виконавчого провадження з підстав пункту 8 частини першої статті 49 Закону 606 здійснити не міг, а тому оскаржувана постанова є законною та не підлягає скасуванню.

Щодо доводів касаційної скарги про не зауваження державним виконавцем під час прийняття ним постанови про закінчення виконавчого провадження на ухвалу суду першої інстанції від 15.08.2014 року про роз'яснення рішення суду у справі про поновлення позивача на роботі, в частині поновлення позивача на роботі з 04.08.2014 року, суд касаційної інстанції зазначає, що вони не можуть слугувати на користь протиправності дії відповідача, так як: по-перше вказана ухвала прийнята вже після оскаржуваної постанови держаного виконавця; по-друге містить висновки, що суперечать положенням трудового законодавства та позиції Верховного Суду України в частині строку поновлення особи на роботі з підстав її незаконного звільнення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду і обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа - Дніпровська сільська рада Білозерського району Херсонської області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: Д.В. Ліпський

В.В. Швець