Справа № 487/1681/15-а
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 487/1681/15-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: БОБРОВА І.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 07 травня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись до суду з позовом до державної виконавчої служби щодо скасування постанов про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та постанов про відкриття виконавчого провадження за ними.

Постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 07 травня 2015 року позов задоволено частково, а саме визнано протиправними дії державних виконавців щодо винесення оскаржуваних постанов ВП№38253930 від 11.06.2013 року, ВП№42923694 від 11.04.2014 року та скасовано їх.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як ОСОБА_2 не виконано добровільно виконавчий лист щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 боргу, а тому виконавчою службою понесено витрати щодо примусового виконання даного рішення, що вказує на правомірність постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Позивачами подано заперечення на апеляційну скаргу, у яких вказано про те, що державним виконавцем не направлено вчасно боржнику копію відповідного виконавчого листа, що фактично унеможливило добровільну сплату боргу та крім того відповідачем не вчинено жодних дій щодо примусового виконання рішення, а тому відсутні витрати по справі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв'язку із поданням відповідної заяви від ОСОБА_2 та неявкою інших сторін у судове засідання.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця ВП№38253930 від 03.06.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом №2/1412/4541/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики, у розмірі 100000 грн., та 3% річних, в сумі 3180,82 грн. При цьому строк на добровільне виконання рішення суду для боржника встановлено до 10.06.2013 року.

Вказану постанову направлено боржнику лише 06.06.2013 року, на адресу зазначену в виконавчому листі, та її копію фактично отримано ОСОБА_2 лише 04.07.2013 року, проте 11.06.2013 року державним виконавцем винесено оскаржувану постанову ВП №38253930 про стягнення з боржника виконавчого збору, у розмірі 10318,08 грн., а 11.04.2014 року винесено постанову ВП №42923694 про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаної постанови про примусове стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору, в сумі 10318,08 грн.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необхідності скасування вищевказаних постанов державного виконавця, з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.25 цього ж Закону - державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч.3 ст.27 вищевказаного Закону - у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Частиною 1 та 8 ст.28 вищевказаного Закону встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Згідно з ч.2 ст.72 КАС України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судовою колегією встановлено, що постановою відповідача від 03.06.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом №2/1412/4541/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики, у розмірі 100000 грн., та 3% річних, в сумі 3180,82 грн.

Строк на добровільне виконання рішення суду для боржника встановлено до 10.06.2013 року, проте копію вищевказаної постанови отримано боржником лише 04.07.2013 року, тобто вже після спливу строку на добровільне виконання та після прийняття оскаржуваної постанови ВП №38253930 від 11.06.2013 року, якою стягнуто з боржника виконавчий збір, у розмірі 10318,08 грн.

Вказана затримка у отриманні копії рішення відбулась через відправку листа на адресу, за якою боржник фактично не зареєстрований та не проживає, тобто у вказаних обставинах відсутня його вина.

При цьому державним виконавцем не перевірено дату отримання боржником копії постанови, а відразу після спливу строку прийнято рішення про стягнення виконавчого збору, що на думку судової колегії є порушенням вищевказаних вимог закону, оскільки ОСОБА_2 фактично позбавлений можливості добровільно виконати рішення, що вказує не передчасність та неправомірність оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Судова колегія не приймає до уваги посилання відповідача про те, що державним виконавцем проведено необхідні виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду, оскільки постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, акти опису та арешту майна боржника винесені вже після прийнятого рішення про стягнення виконавчого збору, а саме 18.07.2013 року та 19.07.2013 року відповідно, тобто на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 11.06.2013 року - ним не вчинено жодних дій з приводу примусового виконання рішення суду.

Необґрунтованими є також посилання апелянта на пропуск позивачами строку звернення до суду, оскільки ними не отримано копії постанови від 11.06.2013 року (що не спростовано відповідачем жодними доказами), а копію постанови від 11.04.2014 року отримано 24.04.2014 року, в той час як позов до суду подано 28.04.2014 року, тобто протягом 10-денного строку оскарження.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано дії державних виконавців неправомірними, оскільки права позивачів порушено кінцевими рішеннями суб'єкта владних повноважень - постановами про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження, а тому саме ці рішення і повинні визнаватись протиправними.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовою колегією встановлено, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог, а в частині відмовлених в задоволені позовних вимог про скасування інших рішень державного виконавця - постанову суду не оскаржено сторонами по справі, а тому колегія суддів переглядає оскаржувану постанову суду лише в межах апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу проте із порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.185, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції - задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 07 травня 2015 року - змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

"Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ВП№38253930 від 11 червня 2013 року (про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору, у розмірі 10318,08 гривень) та ВП№42923694 від 11 квітня 2014 року (про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, у розмірі 10318,08 гривень).

В задоволені решти позовних вимог - відмовити."

В решті - залишити постанову суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло