Справа № 2-а-1463/11
Суддя: Аніпко С. В.
Дата ухвалення: 2011-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1463/2011
ПОСТАНОВА

Іменем України

1 березня 2011 року Ірпінський міський суд Київської області, у складі:

головуючого судді Аніпка С.В.,

при секретарі Балинській О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Бучі Київської області та Управління праці та соціального захисту населення Бучанської міської ради Київської області про зобов'язання провести перерахунок і виплати пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення,-

в с т а н о в и в:

Позивач 03.02.2011 звернувся до суду із адміністративним позовом, вказуючи на те, що він є інвалідом 2 групи потерпілим 1 категорії від аварії на ЧАЕС і відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має право на отримання державної пенсії у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Вказує, що відповідач Управління пенсійного фонду України в м. Бучі Київської області не виплачує державну пенсію і щомісячну додаткову пенсію відповідно до закону, у звязку з чим просив визнати такі дії відповідача протиправними та зобов'язати останнього встановити, перерахувати і виплатити державну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з 01.01.2008 із наступним перерахунком, крім того він перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради як потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалід II групи. і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, однак отримує таку допомогу в значно меншому розмірі.

В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Управління пенсійного фонду України в м. Бучі Київської області, в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направивши до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких Управління Пенсійного фонду України у місті Буча Київської області уважно розглянуло позов ОСОБА_1 і повідомляє, що не погоджується з обґрунтуванням позовної заяви.

Позивач знаходиться на обліку в управлінні ПФУ у місті Буча з 25.09.2000, на даний час отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач та вважає, що додаткова та основна пенсія має бути розрахована з розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 та частини 4 ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та 8 мінімальних пенсій за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України „Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування". Але п. З даної статті визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Отже, для визначення основного розміру пенсії та розміру додаткової пенсії особам, що отримують пенсію відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неможливо застосувати розмір мінімальної пенсії за віком. Ігнорувати обмеження законодавства органи Пенсійного фонду не можуть.

З 01.07.2008 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим таких розмірів, зокрема, для інвалідів II групи, учасників ліквідації аварії у 1986 році 1090,00 грн., учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АБС у 1987 1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження 820,00 грн., інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою 655,00 грн.

Розмір додаткової пенсії встановлено постановою КМУ № 530 від 28.05.2008 "...особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: тим, що належать до категорії 1 - інвалідам II групи 20 відсотків прожиткового мінімуму".

Таким чином, управлінням Пенсійного фонду України в місті Буча проводилась виплата пенсій відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в межах повноважень та в межах виділених коштів з Державного бюджету для проведення виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, управління ПФУ в місті Буча вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України та встановлений терміном шість місяців з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Також управління Пенсійного фонду України у місті Буча категорично заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки ст. 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»надано вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду, а також забороняється використання коштів Пенсійного фонду для ... одноразових виплат та на цілі, не передбачені цим Законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 50, 54, 62, п. 1 ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 116, 118 Конституції України, постановами Кабінету Міністрів України, Управління Пенсійного фонду України у місті Буча, просить суд застосувати строк для звернення до суду, встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, відмовити позивачеві в задоволені позовної заяви та провести розгляд справи без участі представника управління Пенсійного фонду України у місті Буча Київської області.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Бучанської міської ради Київської області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направивши до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких відповідач не визнає ці позовні вимоги з наступних підстав.

На підставі статті 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян від наслідків Чорнобильської катастрофи»зазначено, що порядок застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади. Тому на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 з 2005 року було встановлено розмір зазначеної допомоги для інвалідів 2 групи 1-ої категорії в сумі 120 грн.

Крім того, фінансування видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться в межах коштів, передбачених Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки, тобто виконання реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»повністю залежить від фінансових ресурсів доходної частини державного бюджету.

Також, частиною другою статті 95 Конституції України встановлено, що виключно Законами України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Частиною другою статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Крім того, статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Якщо в процесі виконання бюджету зміна обставин вимагає менших бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів, Міністерство фінансів України (місцевий фінансовий орган) готує пропозиції про зменшення відповідного бюджетного призначення Державного бюджету України (місцевого бюджету). Кабінет Міністрів України (ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, місцева державна адміністрація, виконавчий орган відповідної місцевої ради) у двотижневий строк подає до Верховної ОСОБА_2 України (Верховної ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради) у встановленому порядку пропозиції про зменшення відповідних бюджетних призначень Державного бюджету України (місцевого бюджету).

У межах загального обсягу бюджетних призначень головного розпорядника бюджетних коштів перерозподіл видатків за бюджетними програмами, а також збільшення видатків розвитку за рахунок зменшення інших видатків (окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету) здійснюються за рішенням Кабінету Міністрів України (ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної місцевої ради), погодженим з Комітетом Верховної ОСОБА_2 України з питань бюджету (відповідною комісією Верховної ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, місцевої ради).

Перерозподіл видатків державного бюджету на централізовані заходи між адміністративно-територіальними одиницями здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погодженим з Комітетом Верховної ОСОБА_2 України з питань бюджету (відповідною комісією Верховної ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, місцевої ради).

Зміни розмірів, мети та обмеження в часі бюджетних призначень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, здійснюються лише за наявності у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет) відповідного положення.

Забороняється без внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) збільшення бюджетних призначень за загальним та спеціальним фондами державного бюджету (місцевого бюджету) на видатки за бюджетними програмами, пов'язаними з функціонуванням органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування), за рахунок зменшення видатків за іншими бюджетними програмами.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 Конституції України та ст. 9 КАС України норми Конституції України, Бюджетного кодексу України та норми Законів про Державний бюджет на відповідні роки мають вищу юридичну силу а ніж норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з фінансових ресурсів державного бюджету, відповідно до Законів України про Державний бюджет України, Кабінету Міністрів України надається право встановлювати розміри соціальних виплат громадянам постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Отже, держава гарантує виплату певних видів компенсацій та допомог у розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України, а саме на підставі статті 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян від наслідків Чорнобильської катастрофи»де зазначено, що порядок застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади. Тому на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 з 2005 року було встановлено розмір зазначеної допомоги для інвалідів 2-ої групи 1-ої категорії в сумі 120 грн.

За наведених обставин, управління праці, проводило зазначені виплати у спосіб та у розмірах, що встановлені законодавством, чинним на момент їх здійснення.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»не передбачено бюджетних призначень для взяття зобов'язань за судовими рішеннями щодо перерахунків компенсацій та доплат для громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»в цій частині не визнавалися неконституційними.

Також, саме Кабінет Міністрів України вносить, а Верховна ОСОБА_2 України затверджує вищевказані суми виплат і саме вони у 2010 році передбачили у Законі України «Про Державний бюджет України» розмір зазначеної допомоги для інвалідів 2-ої групи 1-ої категорії в сумі 120 грн.

Посилаючись на Перший Протокол Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», позивач не розуміє поняття право власності, оскільки відповідно до ст. 316 ЦК України «Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб». У даному випадку є незрозумілою поведінка позивача, який подаючи адміністративний позов, посилається на норми цивільного законодавства, що суперечить нормам матеріального та процесуального права та усім законам логіки.

Також є незрозумілим сумнів та доводи позивача щодо конституційності норм Кодексу адміністративного судочинства у частині порівняння їх з нормами Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, оскільки для кожного з цих нормативно-правових актів відведено свою юрисдикцію, яка в них і передбачена і відповідно не може викликати жодних сумнівів. У даному випадку позивач вибирає найбільш вигідні йому норми з різних нормативно- правових актів не пов'язаних між собою.

Посилання позивача на норми ст. 268 ЦК України є недоречним, оскільки невиплата допомоги на оздоровлення не призвела до ушкодження здоров'я, каліцтва чи смерті, крім того положення даної статті стосуються норм цивільного законодавства, а від так цивільних позовів.

Також, незрозумілим є посилання на норми ст. 1175 ЦК України, крім того, що це стосується (як уже зазначалось) цивільного законодавства, так і положення даної норми стосуються нормотворчої діяльності, (ст. 1175 ЦК України Відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.) Однак, видно, що позивач не обізнаний з теорією держави і права, бо тоді б він розумів значення поняття - нормативно-правовий акт. Саме для позивача даю визначення даного поняття: Нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування. Іншими словами, нормативно-правовий акт це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним державним органом, у якому містяться норми права. У нашій правовій системі нормативно-правовий акт є основним джерелом права.

Тому, відповідач вважає, що необхідно застосувати пункт 5 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, яким визначено місячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів. У даному випадку цим днем є день отримання коштів на рахунок.

Що стосується виплат за 2010 рік дані кошти на рахунок Управління праці не надходили і відповідно не виплачувались станом на 18.02.2011 року.

На підставі вищевикладеного, відповідач просить відхилити вимоги позивача до Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради у повному обсязі та залишити позовну заяву без задоволення, залучити до справи в якості співвідповідача ОСОБА_2 України та Кабінет Міністрів України.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи потерпілим 1 категорії від аварії на ЧАЕС і відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має право на отримання державної пенсії у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач Управління пенсійного фонду України в м. Бучі Київської області не виплачує державну пенсію і щомісячну додаткову пенсію відповідно до закону,

Позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, як потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалід 2 групи. і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, однак отримує таку допомогу в значно меншому розмірі.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»особам, віднесеним до 1 категорії, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю призначається у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 та ч. 2 ст. 162 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України. У разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправними дії субєкта владних повноважень та зобовязати його вчинити певні дії щодо усунення порушень.

Оскільки судом встановлено, що відповідач неправомірно не нараховував та не виплачував позивачу щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», то суд визнає такі дії протиправними та зобовязує відповідача провести нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової пенсії з 03.08.2010.

Вимоги про встановлення і виплати державної пенсії у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком з 03.08.2010 суд залишає без задоволення, оскільки позивач отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а переведення на інший вид пенсії проводиться з моменту звернення особи до Управління Пенсійного фонду, але позивачем не надано суду доказів його звернення до відповідача.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», евакуйованим із зони відчуження у 1986 р. має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Оскільки судом встановлено, що відповідач незаконно виплачував позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в меншому розмірі, ніж передбачено нормами закону, суд визнає такі дії відповідача неправомірними та зобов'язує відповідача нарахувати та виплатити позивачу гаку допомогу за 2010 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі ст. 19, 92 Конституції України, ст.ст. 1, 13, 48, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 18, 71, 160, 163, КАС України, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в м. Бучі Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії відповідно до вимог ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Бучі Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з 03.08.2010 з врахуванням вже проведених виплат.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Бучанської міської ради Київської області щодо виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Бучанської міської ради Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В іншій частині позову відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Ірпінський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.03.2011.

Суддя С.В. Аніпко