Справа № 2а-673/07
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 р. Справа № с-22а8047/08/

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кушнерика М.П.,

за участю секретаря судового засідання Луцак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 02.04.2007 року звернувся в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа ОСОБА_1 в якому, уточнивши позовні вимоги, просить:

відмінити рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003р. в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 у нежитлове;

відмінити рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003р. в частині надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на переобладнання нежитлового приміщення №7 по вул. Толстого, 42 у м. Ужгороді під лікарський кабінет;

визнати дозвіл, виданий ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 на облаштування лікарського кабінету, недійсним і таким, що не відповідає вимогам закону;

відновити квартирі №7, що знаходиться по вул. Толстого,42 у м. Ужгороді, категорію житлового приміщення;

скасувати свідоцтво про право власності на лікарський кабінет;

зобов'язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради подати на внесення до Реєстру прав власності на нерухоме майно зміни, що стосуються відновлення категорії житлового приміщення квартири №7, що знаходиться по вул. Толстого, 42 у м. Ужгороді;

відновити право на участь у процесі прийняття рішення щодо переведення квартири №7, що знаходиться по вул. Толстого, 42 у м. Ужгороді, із житлового в нежитлове приміщення та для розміщення в ньому стоматологічного кабінету.

Позовні вимоги мотивує тим, що вищевказаними рішеннями та діями виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області порушено його права, як власника суміжної квартири АДРЕСА_2, так як він згоди на переобладнання та переведення квартири № 7 в нежитлову не давав, а також влаштування лікарського кабінету суперечить Положенню «Про порядок та умови влаштування на перших поверхах житлових будинків об'єктів для здійснення підприємницької діяльності», затвердженого XXXVI сесією Ужгородської міської ради III скликання від 24.01.2002 pоку, яке діяло на момент видачі відповідачем ОСОБА_1 даного погодження. Переобладнанню для здійснення підприємницької діяльності підлягали тільки ті приміщення на перших поверхах житлових будинків, які рішенням виконкому Ужгородської міської ради у встановленому порядку визнано непридатними для проживання і переведено у нежитлові.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_3 з житлового в нежитлове. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення №7 по вул. Толстого, 42 під лікарський кабінет. Визнано дозвіл, виданий ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 на облаштування лікарського кабінету протиправним і таким, що підлягає скасуванню. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковою постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2008 року скасовано свідоцтво про право власності на лікарський кабінет, переобладнаний із нежитлового приміщення №7.

Не погодившись з такими рішеннями суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку. В апеляційні скарзі на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 рок просить її скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити з підстав неповного з'ясування судом всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, та порушенням норм матеріального та процесуального права.

В даній апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що законодавством України (Конституцією, Цивільним кодексом України) власнику надається право володіти, використовувати та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оскільки належна йому на праві приватної власності квартира № 7 була непридатною для проживання, то він звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської Ради з проханням переведення її в нежитлове приміщення, та з наданням дозволу на влаштування лікарського кабінету. В процесі переведення приміщення в нежитлове, ним було виконано всі умови та вимоги закону, які є обов'язковими для переведення приміщення в нежитлове, зокрема розроблено та погоджено проектну та дозвільну документацію, отримані необхідні дозволи та висновки контролюючих установ та служб нагляду (органи архітектури, санітарного, пожежного нагляду, тощо). Жодних порушень при переведенні та переобладнанні нежитлового приміщення не було, тому виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було правильно прийнято рішення про переведення приміщення в нежитлове та надано дозвіл на влаштування лікарського кабінету.

Необхідність згоди позивача на переведення приміщення в нежитлове вважає безпідставним, оскільки законодавством не передбачено необхідності надання згоди на переведення суміжного приміщення в нежитлове.

Крім того, вважає апелянт, суд першої інстанції не врахував роз'яснення Державного комітету з питань регуляторної політики та підприємництва №2-222/1301, від 06.03.2002 року, в якому зазначено, що «згода мешканців будинку на використання приватизованого житла його власниками під інші цілі чинним законодавством не передбачена», а використання приміщення, яке знаходиться на другому поверсі під лікарський кабінет передбачена нормами законодавства, а саме: Загальними Державними будівельними нормами (ДБН В.2.2-15-2005 Будинки і споруди. Житлові будинки.) та Спеціальними Державними будівельними нормами щодо закладів охорони здоровя - (ДБН Будинки і споруди. Заклади охорони здоров'я. ДБН В.2.2- 10-2001).

Апелянт також вважає, що ОСОБА_2 фактично проживає за іншою адресою - вул. Другетів 82/4, і його прав не порушено і крім того, ним було пропущено строк звернення до суду , бо про функціонування лікарського кабінету з 2004 року позивачу було відомо при поданні аналогічного позову в порядку цивільного судочинства в липні 2006 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2009 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року та додаткову постанову від 24 березня 2008 року скасовано та провадження у справі закрито згідно п.1 ч.1ст.157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2011 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2009 року в частині скасування постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року і закриття провадження у справі скасовано, а справу в цій частині направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. В решті ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2009 року залишено без змін.

Скасовуючи в частині вищеназваної ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду, Вищий адміністративний суд вказав, що спір в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування в частинах рішень виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року та №281 від 05.11.2003 року, який виник між сторонами є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб»єкта владних повноважень, що реалізував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, а тому рішення суду апеляційної інстанції про закриття провадження у зазначеній вище частині є необґрунтованим.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1 та його представник та представник відповідача апеляційну скаргу підтримали з зазначених в ній підстав.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив і вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні позову відмовити з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що позивач та третя особа ОСОБА_1 ( згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2002 року) є власниками відповідно квартир № 8 та №7 по вул..Толстого, 42 м.Ужгорода, що знаходяться на другому поверсі цього жилого будинку.

02.07.2003 року ОСОБА_1 звернувся до міського голови з заявою обстежити технічний стан займаної квартири і дати дозвіл на переведення її з житлового фонду у нежитловий.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на переведення приміщення квартири АДРЕСА_4 з житлового в нежитлове.

30.09.2003 року ОСОБА_1 звернувся до міського голови з заявою дати дозвіл на реконструкцію займаного нежилого приміщення для використання як лікарський кабінет.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на переобладнання власного нежитлового приміщення №7 по вул. Толстого. 42 під лікарський кабінет.

Зазначені рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради та виданий на їх підставі ОСОБА_1 дозвіл на облаштування лікарського кабінету видавалися без письмового погодження з позивачем - ОСОБА_2

Згідно Положення «Про порядок та умови влаштування на перших поверхах житлових будинків об'єктів для здійснення підприємницької діяльності», затвердженого XXXVI сесією Ужгородської міської ради III скликання від 24.01.2002 pоку, яке діяло на момент видачі відповідачем ОСОБА_1 даного погодження, переобладнанню для здійснення підприємницької діяльності підлягали приміщення, які рішенням виконкому Ужгородської міської ради у встановленому порядку визнані непридатними для проживання і переведені у нежитлові, знаходяться на перших поверхах житлових будинків, а також з дозволу виконкому Ужгородської міської ради і згоди власників( наймачів) квартир, які безпосередньо межують з даним приміщення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_2 щодо реалізації свого волевиявлення про надання чи ненадання свого письмового погодження на переведення приміщення квартири АДРЕСА_5 із житлового в нежитлове було порушено, а також відсутній окремий вихід з приміщення.

Колегія суддів вважає прийняте рішення таким, що не відповідає встановленим обставинам справи та нормам права.

Так, висновок суду першої інстанції щодо письмового погодження на переведення приміщення квартири власника суміжної квартири та наявність окремого входу ґрунтується перш за все на вимогах Положення «Про порядок та умови влаштування об'єктів для здійснення підприємницької діяльності», затвердженого рішенням XLII сесії Ужгородської міської ради IV скликання від 27.05.2005 року, яке не діяло на час прийняття оскаржуваних рішень.

Водночас сторонами не заперечується, що згоди на переведення приміщення №7 в нежитловий фонд та переобладнання в лікарський кабінет позивачем не було дано, що є порушення п. 2 Положення «Про порядок та умови влаштування на перших поверхах житлових будинків об'єктів для здійснення підприємницької діяльності», затвердженого XXXVI сесією Ужгородської міської ради III скликання від 24.01.2002 pоку.

Згідно п.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Однак, з часу прийняття оскаржуваних рішень виконавчого комітету та функціонування лікарського кабінету з 2005 року, Ужгородська міська рада, яка зтвердила вищевказане Положення рішень виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року та № 281 від 05.11.2003 року не скасувала.

Крім того, Правила користування приміщеннями житлових будинків, ( в редакції з змінами внесеними постановою Кабінету міністрів України від 24 січня 2006 pоку № 45) передбачають , що власник має право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

ОСОБА_1 розроблено та погоджено проектну та дозвільну документацію, отримані необхідні дозволи та висновки контролюючих установ та служб нагляду (органи архітектури, санітарного, пожежного нагляду, тощо), тобто всі дозволи та погодження у відповідних установах ним були отримані.

Не суперечать оскаржувані рішення виконкому й роз'ясненню Державного комітету з питань регуляторної політики та підприємництва №2-222/1301, від 06.03.2002 року та Загальним Державним будівельним нормами (ДБН В.2.2-15-2005 Будинки і споруди. Житлові будинки.) та Спеціальним Державним будівельним нормам щодо закладів охорони здоровя - (ДБН Будинки і споруди. Заклади охорони здоров'я. ДБН В.2.2- 10-2001)

Таким чином, загальнодіючі в Україні норми та державні стандарти допускають розміщення лікарських кабінетів у громадських і в житлових будинках, в тому числі і на других поверхах будинків.

Отже, колегія суддів дійшла переконання, що функціонування лікарського кабінету на другому поверсі будинку не порушує прав позивача, як власника суміжного приміщення, який в останньому не проживає, що не заперечується представником позивача, та інших власників приміщень в цьому будинку, бо перший поверх вказаного будинку використовується під кафе та магазин, тобто не під житлові приміщення, а відтак оскаржувані рішення скасовані безпідставно.

Посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду не заслуговує на увагу, так як він не є стороною в процесі, а третьою стороною.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір в частині задоволення позовних вимог, що було предметом апеляційного перегляду після скасування Вищим адміністративним судом, допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, доводи апеляційної скарги є суттєвими, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202 ч.1, п. 3,4, 205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року у справі №2а-13/08 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_3

Постанова у повному обсязі складена 20.03.2012 року.