Справа № 2а-1003/5734/12
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2015 р. м. Київ К/800/53654/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_4 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 09 вересня 1987 року по 19 серпня 1997 року на посаді викладача відділу образотворчих мистецтв Білоцерківської школи мистецтв № 4; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області нараховувати та виплачувати ОСОБА_4 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щомісячно з вересня 2011 року.

В обґрунтування позову зазначила, що має 25 років педагогічного стажу, а відтак - і право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, відповідачем в призначенні такої пенсії було відмовлено з тих підстав, що період роботи з 09 вересня 1987 року по 19 серпня 1997 року на посаді викладача відділу образотворчих мистецтв Білоцерківської школи мистецтв № 4 не може бути зарахований як пільговий.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 вересня 2011 року ОСОБА_4 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області від 09 грудня 2011 року № 16904/03 в задоволенні вказаної заяви було відмовлено з тих підстав, що період роботи ОСОБА_4 з 09 вересня 1987 року по 19 серпня 1997 року на посаді викладача відділу образотворчих мистецтв Білоцерківської школи мистецтв № 4 не зараховується до спеціального трудового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки посада викладача школи мистецтв не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік № 909).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що у позивача відсутній спеціальний стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, оскільки період роботи позивача з 09 вересня 1987 року по 19 серпня 1997 року у школі мистецтв, що є позашкільним навчальним закладом, на посаді викладача, яка не передбачена Переліком № 909, не може бути зарахований до спеціального трудового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постанова Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 433 «Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад» відносить школи мистецтв до переліку позашкільних навчальних закладів.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про освіту» позашкільна освіта разом із загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами становить структуру (систему) освіти в Україні.

Статтею 21 Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що права, обов'язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників позашкільного навчального закладу визначаються Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» викладачів всіх спеціальностей включено до переліку посад педагогічних працівників.

Проте в Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1436), зазначено такі посади в позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Посада викладача в позашкільних закладах освіти цим Переліком не передбачена.

Разом з тим, за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України Кабінетом Міністрів України поширено на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року, без внесення змін до неї (доручення Кабінету Міністрів України від 06 січня 1995 року № 397/21).

Однак, вирішуючи даний спір, судами першої та апеляційної інстанцій не враховані зазначені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не з'ясовано, чи матиме ОСОБА_4 право на пенсію за вислугу років, передбачену пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при зарахуванні періоду її роботи з 09 вересня 1987 року по 19 серпня 1997 року на посаді викладача відділу образотворчих мистецтв Білоцерківської школи мистецтв № 4 в спеціальний (педагогічний) стаж роботи.

Не встановлення в судовому процесі судами першої та апеляційної інстанцій зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало