Справа № 2а-1648/10/0370
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2011-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 р. Справа № 30682/10

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Дембіцької Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер» до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2010 року товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер» (далі ТОВ ВКФ «Луцьккондитер») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції (далі ОСОБА_1 ОДПІ) № /0 від 25.01.2010 року, яким підприємству було зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі ПДВ) у розмірі 328 819,00 грн. за вересень-жовтень 2009 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2010 року у справі № 2а-1648/10/0370 позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі та доповненні до неї відповідач ОСОБА_1 ОДПІ просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ ВКФ «Луцьккондитер». Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що у ході проведеної позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 329 906 грн. за вересень та 259 548 грн. за жовтень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.04.2009 року по 30.09.2009 року, ОСОБА_1 ОДПІ було встановлено, що суми бюджетного відшкодування завищенні за вересень 2009 року на 204 518 грн. та за жовтень 2009 року на 124 301 грн. у звязку із порушенням абз. «а» пп. 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі Закон №168/97-ВР) та п.5.12 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість» затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 р. №166 (у редакції наказу від 15 червня 2005 р. №213) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 2005 р. за №702/10982 (далі Порядок), в результаті, чого позивачем невірно відображено оплачені частини залишків від'ємних значень, фактично сплачені отримувачем товарів (послуг) постачальникам таких товарів (послуг) у попередніх податкових періодах.

Заслухавши суддю-доповідача та представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ ВКФ «Луцьккондитер», суд першої інстанції виходив із того, що виконання зазначених у акті перевірки договорів позивача з ТОВ «С.Дж.Р.Груп», ТОВ «ВАККО» та ТОВ «Штудіан» підтверджено наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с. 164, 169, 170. 179, 210. 240 том І), звітами про надані послуги (а.с. 165. 176-178. 212-213, 241-243 том І).

Висновки контролюючого органу про відсутність детального переліку наданих відповідно до договорів послуг та їх конкретного зв'язку із специфікою діяльності ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер» суд вважав безпідставним, оскільки визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є подальше використання товарів (основних фондів) отриманих в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

При цьому суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що досліджені ним первинні документи спростовують висновки відповідача стосовно їх невідповідності вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки податкові накладні, акти виконаних робіт та звіти про виконану роботу містять обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, сума податкового кредиту позивача сформована на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виданих контрагентами позивача за господарськими операціями на основі укладених та виконаних угод, що не заперечується сторонами та встановлено судом, а суми податку сплачено постачальникам у ціні товару, послуг.

Покликання податкового органу на неможливість проведення зустрічних перевірок ТОВ «С.Дж.Р.Груп», ТОВ «ВАККО» та ТОВ «Штудіан» з огляду на неможливість встановлення місцезнаходження жодним чином не свідчать про відсутність зазначених товариств за адресою їх державної реєстрації та не підтверджують висновків, зроблених податковим органом в акті перевірки.

Крім того, суд вважав, що право позивача на відшкодування ПДВ відповідно до чинного законодавства не залежить від проведення або не проведення зустрічних перевірок по всьому ланцюгу до кінцевого виробника і якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи і не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання суду апеляційної інстанції, не відповідають вимогам матеріального права та дійсним обставинам справи і є помилковими.

Судом першої інстанції встановлено, що фактично підставою для зменшення ТОВ ВКФ «Луцьккондитер» сум бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 328 819,00 грн. за вересень-жовтень 2009 року оспорюваним податковим повідомленням-рішенням слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від 19.01.2010 року № 505/07/00382027, про безпідставне включення позивачем до валових витрат вартості послуг, наданих позивачеві ТОВ «С.Дж.Р.Груп», ТОВ «ВАККО» та ТОВ «Штудіан», а також до податкового кредиту - сум ПДВ у складі вартості цих послуг. Вказаний висновок контролюючого органу ґрунтується на відсутності належним чином оформлених первинних документів на підтвердження факту надання цих послуг з огляду на те, що подані позивачем акти приймання-передачі виконаних робіт не містять інформації відносно їх обсягу, змісту, вартості та фактично понесених витрат у зв'язку з їх наданням, а відтак неможливість віднесення їх до таких, що стосуються господарської діяльності підприємства .

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за наслідками виконання операцій з поставки спірних послуг у вказаний період.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 цієї ж статті Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

В силу вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 і цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 цієї ж статті Закону якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи підставою для зменшення платником об'єкта оподаткування (податкових зобов'язань) з податку на прибуток на суму вартості наданих послуг, а з податку на додану вартість - на суму цього податку, нараховану на вартість отриманих послуг, є факт реального надання послуг та безпосередній зв'язок витрат на оплату цих послуг з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних (послуг) або ж призначення останніх для такого використання.

У свою чергу факт безпосереднього зв'язку витрат з господарською діяльністю платника податків може бути встановлений з врахуванням якісних характеристик послуг, які б однозначно свідчили про призначення придбаних послуг для використання в господарській діяльності платника податків, відповідали б змісту цієї діяльності.

Виходячи із приписів п. 1.32 ст. 1 та п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначальною ознакою для віднесення витрат до валових є їх безпосередній зв'язок з господарською діяльністю платника податку. При цьому, господарська діяльність платника податку являє собою сукупність господарських операцій, які відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначаються як дії і події, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

При цьому пп. 5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Частиною 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, первинні документи (у даному випадку акти приймання-передачі робіт), повинні містити інформацію про те, за які конкретно послуги перераховано кошти, тобто містити інформацію про те, що такі послуги пов'язані з веденням виробництва позивачем, оскільки до складу валових витрат можуть бути віднесені тільки витрати, які вказані у п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Окрім того, необхідною умовою для включення витрат валових, є отримання платником податків економічної вигоди від здійснення господарської операції, як складової господарської діяльності.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно із приписами пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків у звітному періоді в зв'язку з придбанням товарів, вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Разом із тим, з наявних у матеріалах справи актів здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) та звіту про виконання консультаційно-інформаційних послуг неможливо зробити достовірний висновок щодо характеру, виду, обсягу наданих послуг, а отже виявити звязок цих послуг з господарською діяльністю позивача, оскільки він містять загальні вказівки про надані послуги.

Інших доказів, які б підтверджували конкретний характер, вид, обсяг наданих контрагентами послуг позивачем у ході перевірки працівникам контролюючого органу не надано, а відтак слід погодитися із доводами апелянта про те, що у позивача відсутнє належне підтвердження фактичного надання послуг та їх зв'язок із господарською діяльністю, а отже відсутня підстава для включення вартості наданих послуг до складу валових витрат без підтвердження первинними документами, складеними згідно з чинним законодавством.

Оскільки ТОВ ВКФ не подано відповідних доказів стосовно кількісних та якісних характеристик послуг, наданих ТОВ «С.Дж.Р.Груп», ТОВ «ВАККО» та ТОВ «Штудіан», а також доказів фактичного отримання цих послуг позивачем, то суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про необхідність скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення.

Окрім того, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» бюджетним відшкодуванням є сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом, а послуги ТОВ «С.Дж.Р.Груп», ТОВ «ВАККО» та ТОВ «Штудіан» позивачем оплачені не були.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги покликання апелянта на неможливість проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача ТОВ «Вакко», ТОВ «Штудіан» з огляду на їх відсутність за місцем реєстрації, ухилення від надання відповідних пояснень ТОВ «Поларт-Трейд» з питань відносин із ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер» за серпень, вересень 2009 року відповідно до укладених угод, а також відомості, здобуті у ході розслідування СУ УПМ ДПА України кримінальної справи № 69- 107 за ч. 5 ст. 191 КК України відносно директора ТОВ «С.ДЖ.Р.Груп» ОСОБА_2

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції задовольнити.

Скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2010 року у справі № 2а-1648/10/0370 та прийняти нову, якою у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова у повному обсязі складена 25 жовтня 2011 року.

Головуючий суддя Т.В. Онишкевич

Судді В.П. Сапіга

ОСОБА_3