Справа № 2а-0770/561/12
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Київ К/800/20367/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Сороки М. О., Чумаченко Т. А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Брустурянське лісомисливське господарство" до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області про визнання протиправною та часткове скасування вимоги № 11-27-16/65 від 24 січня 2012 року, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Державного підприємства "Брустурянське лісомисливське господарство" на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року Державне підприємство "Брустурянське лісомисливське господарство" (далі - ДП "Брустурянське лісомисливське господарство") звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області (далі - ДФІ в Закарпатській області) про визнання протиправною та скасування вимоги № 11-27-16/65 від 24 січня 2012 року в частині пунктів 2, 3, 5 та 6.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що за результатами проведеної планової ревізії фінансово-господарської діяльності ДП "Брустурянське лісомисливське господарство" за 2009-2010 роки та січень-вересень 2011 року, Контрольно-ревізійним відділом в Тячівському районі Закарпатської області складено акт ревізії № 13-10/87 від 19 грудня 2011 року.

24 січня 2012 року ДФІ в Закарпатській області сформовано вимогу, з якою позивач частково не згоден, оскільки контролюючим органом не були враховані надані позивачем документи в обґрунтування своєї позиції.

Пункт 2 спірної вимоги був прийнятий на підставі висновків відповідача про те, що ДП "Брустурянське лісомисливське господарство" в порушення вимог пункту 1.5 наказу Державного комітету лісового господарства України "Щодо вдосконалення механізму продажу необробленої деревини" № 42 від 19 лютого 2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 1264/13431 від 26 лютого 2007 року, здійснив продаж необробленої деревини за цінами нижчими від аукціонних. Разом з цим, встановлено, що позивачем не в повному обсязі реалізовано лісопродукцію через аукціони.

Відповідно до пункту 3 спірної вимоги позивачем в порушення ДСТ 9462-88, затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартам № 33 від 21 квітня 1988 року, пункту 3 наказу Держкомлісгоспу № 219 від 27 червня 2007 року, протягом 2009 року ділова деревина діаметром понад 24-х см відпускалася як будівельний ліс.

У відповідності до пункту 5 вимоги позивачем в укладених чотирьох договорах у 2010 рік та у п'ятьох договорах у 2011 році з іншими суб'єктами господарювання стосовно купівлі-продажу необробленої деревини на аукціонних торгах, не нараховувались покупцям штрафні санкції в розмірі 8 % від суми договору за невиконання умов укладених договорів.

Згідно із пунктом 6 вимоги проведеними ревізійними діями щодо напрямків використання ДП "Брустурянське лісомисливське господарство" чистого прибутку за 2009-2010 встановлено порушення вимог пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України № 1673 від 29 листопада 2006 року та статті 75 Господарського кодексу України в частині надання різного виду благодійної (спонсорської допомоги) іншим підприємствам, установам та організаціям.

Позивач вважає, що вказані пункти є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, в зв'язку з чим звернувсь до суду з вимогою про скасування пунктів 2, 3, 5 та 6 вимоги № 11-27-16/65 від 24 січня 2012 року.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року змінено в частині викладення мотивів відмови у задоволенні позову.

У своїй касаційній скарзі ДП "Брустурянське лісомисливське господарство", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В свою чергу, представник ДФІ в Закарпатській області у своїх запереченнях вказує на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 29 вересня 2011 року по 12 грудня 2011 року працівниками Контрольно-ревізійного відділу в Тячівському районі Закарпатської області проведена планова ревізія фінансово-господарської діяльності підприємства позивача за 2009-2010 роки та січень-вересень 2011 року, внаслідок проведення якої складено акт № 13-10/87 від 19 грудня 2011 року, який позивач підписав із запереченнями.

24 січня 2012 року на підставі висновків акту ревізії, ДФІ в Закарпатській області сформована вимога № 11-27-16/65 про усунення фінансових порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності, яка оскаржується позивачем в частині пунктів 2, 3, 5 та 6.

Пунктом 2 вищевказаної вимоги від підприємства позивача вимагається:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість за розрахунками із суб'єктами господарювання, яким здійснено реалізацію необробленої деревини за цінами, нижчими від тих, що склались на останньому аукціоні в загальній сумі 50433,95 гривень;

- провести претензійно-позовну роботу із суб'єктами господарювання для отримання коштів в сумі 50433,95 грн. за реалізовану лісопродукцію.

У відповідності до викладеного в акті ревізії, підставами прийняття вимоги в частині пункту 2 стало встановлення ревізією порушення працівниками ДП "Брустурянське лісомисливське господарство" вимог пункту 1.5 Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини, затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України № 42 від 19 лютого 2007 року "Щодо вдосконалення механізмів продажу необробленої деревини", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 164/13431 від 26 лютого 2007 року та пункту 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", внаслідок чого протягом березня-червня 2011 року недоотримано фінансових ресурсів від 18-ти покупців в загальній сумі 50433,95 гривень.

Відповідно до пункту 3 спірної вимоги від підприємства позивача вимагається:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість за розрахунками із суб'єктами господарювання, яким здійснено реалізацію ділової деревини діаметром понад 24 см за цінами як будівельний ліс в загальній сумі 11371,42 грн.;

- провести претензійно-позовну роботу із суб'єктами господарювання для отримання коштів в сумі 11371,42 грн. за реалізовану ділову деревину;

- в іншому випадку стягнути з осіб, винних у реалізації ділової деревини діаметром понад 24 см за заниженими цінами у порядку та розмірі встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

Підставою прийняття вимоги в частині пункту 3 слугувало встановлення ревізією факту неправильного застосування цін на ділову деревину діаметром понад 24 см, чим порушено вимоги ДСТ 9462-88, затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартам № 33 від 21 квітня 1988 року та пункту 3 наказу Держкомлісгоспу № 219 від 27 червня 2007 року, в результаті чого підприємством недоотримано доходів в сумі 11660,17 гривень.

Однак, на час підписання акту ревізії суму вищевказаного порушення відшкодовано частково - в сумі 288,75 гривень.

Пунктом 5 оскаржуваної вимоги від підприємства вимагається відобразити в обліку дебіторську заборгованість за нестягнутими штрафними санкціями в сумі 93398 грн. та стягнути зазначену суму з суб'єктів господарювання за невиконання умов договорів.

Підстави прийняття вимоги в частині пункту 5 зумовлено відсутністю нарахувань штрафних санкцій у розмірі 8 % покупцям за невиконання останніми умов укладених договорів, чим порушено вимоги пункту 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Встановлене відповідачем порушення призвело до матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок недоотримання підприємством фінансових ресурсів на загальну суму 93398 гривень.

Згідно із пунктом 6 вимоги № 11-27-16/65 від позивача вимагається провести претензійно-позовну роботу з одержувачами благодійної допомоги щодо повернення коштів у сумі 11130,18 грн., в іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному наданні благодійної допомоги на суму 11130,18 грн., шкоду у порядку та розмірі встановленому чинним законодавством.

Так, проведеними ревізійними діями щодо напрямків використання ДП "Брустурянське лісомисливське господарство" чистого прибутку за 2009-2010 роки та січень-вересень 2011 року встановлено порушення вимог пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України № 1673 від 29 листопада 2006 року та статті 75 Господарського кодексу України в частині надання різного виду благодійної (спонсорської допомоги) іншим підприємствам, установам та організаціям, в результаті чого незаконні видатки склали 53301,52 гривень.

Однак, на час підписання акту ревізії суму вищевказаного порушення відшкодовано частково - в сумі 42171,34 гривень.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що допущені позивачем порушення, якими завдано матеріальні збитки знайшли своє підтвердження, а отже відсутні підстави для часткового скасування вимоги.

Таку позицію Закарпатського окружного адміністративного суду підтримав і Львівський апеляційний адміністративний суд, проте не погодився з мотивуванням суду першої інстанції, у зв'язку з чим постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року змінено в частині викладення мотивів відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо обґрунтованості зроблених висновків відповідачем за актом ревізії і, як наслідок, правомірність винесення вимоги в оскаржуваній частині, зокрема пунктів 2, 3, 5 та 6.

Згідно із Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затверджену Указом Президента України № 499/2011 від 23 квітня 2011 року, (далі - Положення) Держфінінспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно із статтею 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Пунктами 4-5 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20 квітня 2006 року, передбачено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку. Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів контрольно-ревізійної роботи, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.

У відповідності до частини 1 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до частини 1 статі 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням встановлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно із методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

З матеріалів справи вбачається, що ДП "Брустурянське лісомисливське господарство" здійснює природоохоронну діяльність та ведення лісового і мисливського господарства.

Так, в ході проведеної ревізії контролюючим органом встановлено факти порушення вимог пункту 1.5 Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини, затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України № 42 від 19 лютого 2007 року "Щодо вдосконалення механізмів продажу необробленої деревини", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 164/13431 від 26 лютого 2007 року, в якому визначено, що нереалізована на товарних біржах необроблена деревина реалізується підприємствами - постійними лісокористувачами по прямих договорах за цінами, не нижчими від тих, що склались на останньому аукціоні.

Вказане порушення підтверджується насамперед поясненням колишнього директора ДП "Брустурянське лісомисливське господарство" від 01 грудня 2011 року та довідкою співставлення реалізованої лісодеревини по цінам нижче аукціонних цін протягом березня-червня 2011 року, з якої вбачаються визначені ціни, що склалися на останніх аукціонах та ціни, по якій наразі реалізовано деревину.

Матеріалами справи підтверджується, що протягом 2010-2011 років позивачем укладено договори купівлі-продажу необробленої деревини на аукціонних торгах. Всі договори реєструвались Товарною біржею "Закарпатський лісовий ринок" після підписання їх продавцем та покупцем.

В ході ревізії встановлено та не заперечується позивачем у своїх поясненнях, які відображено в акті перевірки, що контроль за виконанням укладених договорів здійснювався неналежним чином, в результаті чого позивачем не було нараховано покупцям штрафних санкцій в розмірі 8 % від суми договору за його невиконання, в якому чітко передбачено відшкодування збитків та штрафних санкцій стороною, що порушила договір.

Слід зазначити, що порушення які встановлено контролюючим органом та як наслідок сформовано у пунктах 3 та 6 оскаржуваної вимоги, що призвели до матеріальних збитків, частково відшкодовано внаслідок зарахування коштів на рахунок ДП "Брустурянське лісомисливське господарство".

Аналіз вищезазначених обставин дає підстави вважати, що оскаржувана вимога № 11-27-16/65 від 24 січня 2012 року в частині пунктів 2, 3, 5 та 6 спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині є обов'язковою для виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, проте вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тому, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що з цих підстав необхідно відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного підприємства "Брустурянське лісомисливське господарство" залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. О. Сорока

Т. А. Чумаченко