Справа № 810/2815/14
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/54989/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Горбатюк С.А.,

Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, третя особа ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, третя особа ОСОБА_5, в якому просила скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину будинку незавершеного будівництвом який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні реєстраційних дій відповідачем було допущене порушення Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень в частині одержання не всіх необхідних для проведення реєстрацїйних дій документів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.12.2013 року відповідачем було прийняте рішення про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом об'єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Підставою для прийняття зазначеного рішення реєстраційною службою Ірпінського МУЮ Київської області стало звернення ОСОБА_5 з відповідною заявою та доданими до неї документами, включаючи рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28.12.2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя, яким за ОСОБА_5 визнане право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом об'єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га за цією ж адресою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідача, оскільки воно є таким, що прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при цьому зазначеним рішенням права позивача порушені не були.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно ч.1 ст.19 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою тощо.

У п.п.27-30 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 (далі - Порядок №703) визначений перелік документів, що продаються особою для здійснення державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно, в якому, зокрема, зазначена необхідність надання державному реєстратору документів, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно (договір купівлі-продажу, дарування, рішення суду, свідоцтво тощо).

У відповідності до п.83 Порядку №703 для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва заявник, окрім вказаних документів, також подає документ, який підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох чи більше осіб, у яких завідомо не визначені частки кожної з них.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством регламентований порядок реєстрації права власності особи на нерухоме майно, а також правовий режим майна, яке перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб.

Судами було встановлено, що рішенням суду, яке набрало законної сили, за ОСОБА_5 визнане право власності на 1/2 нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (незавершеного будівництвом об'єкту нерухомості та земельну ділянку), на підставі якого відповідачем було прийняте оскаржуване рішення про реєстрацію права власності. Власницею іншої 1/2 цього ж майна вказаним рішенням суду була визнана позивач.

При цьому, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій право власності включає в себе правомочності володіння, користування та розпорядження майном, які здійснюються власником на його розсуд, цивільним законодавством, зокрема, ст.368 ЦК України, передбачено, що розпорядження сумісним майном має здійснюватися виключно за згодою власників, однак законодавством не встановлено вимог щодо необхідності одержання співвласником майна згоди іншого співвласника для здійснення реєстрації ним свого права власності на частку у такому майні.

Не заслуговують на увагу також посилання заявника касаційної скарги на наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про арешт (заборону відчуження) згідно витягів № 12273728 від 25.04.2007 року та №12676247 від 24.05.2007 року, оскільки заявником не надані докази у підтвердження існування зазначених обставин станом на 03.12.2013р. на час реєстрації нерухомого майна.

Враховуючи вищенаведене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: