Справа № 824/988/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/988/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Анісімов О.В.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

01 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Денисівка - 1" на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у м.Чернівцях Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Денисівка - 1" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року Державна податкова інспекція у м. Чернівцях звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Денисівка-1» про стягнення заборгованості.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.08.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з'явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Денисівка-1" перебуває на обліку як платник податків та зборів (обов'язкових платежів) у ДПІ та має податковий борг перед бюджетом у т.ч. у сумі 1864943,37 грн. У зв'язку з несплатою податкового боргу ДПІ вживались заходи досудового врегулювання передбаченні Податковим кодексом України (далі -ПК України), однак вжитті заходи не призвели до погашення наявного боргу.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості стягнення з банківських рахунків відповідача податкового зобов'язання у розмірі 1864943,37 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до п.14.1.175 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно із п.20.1.34 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошового зобов'язання, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що у період часу з 04.03.2014 р. по 15.04.2014 р. ДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Денисівка-1" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р., та в період з 13.06.2014 р. по 26.06.2014 р. проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Денисівка-1" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. якою в діяльності відповідача виявлені чисельні порушення вимог податкового та іншого законодавства контроль за дотриманням якого здійснюють органи державної фіскальної служби України, а саме: порушення п.138.2 ст.138, абз.1) пп.139.1.6 п139.1 ст.139 ПК України ТОВ "Денисівка-1 " занижено податок на прибуток всього в сумі 77426 грн., в тому числі за ІІ - ІІІ квартали 2011 року в сумі 6499 грн., за ІІ- ІV квартали 2011 року в сумі 77426 грн., занижено значення рядка 07. Декларації по податку на прибуток " Об'єкт оподаткування від усіх видів діяльності " за 2013 рік у сумі 1088552 грн., п 2.11 положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.01.2015 р. за №40/10320, а саме перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки на суму 685531,42 грн. та видачу готівкових коштів під звіт без звітування щодо раніше виданих коштів на суму 6726844,81 грн., а також п.138.2 ст.138, абз.1) пп.139.1.6 п139.1 ст.139 ПК України ТОВ "Денисівка-1" податок на прибуток всього в сумі 85924 грн., в тому числі за ІІ - ІІІ квартали 2011 р. в сумі 10283 грн., за ІІ- ІV квартали 2011 р. в сумі 85924 грн., занижено значення рядка 07. Декларації по податку на прибуток " Об'єкт оподаткування від усіх видів діяльності " за 2013 рік у сумі 1064722 грн.

За наслідками перевірки ДПІ прийнятті:

- податкове повідомленням-рішенням № від 16.05.2014 р., яким відповідачеві за платежем податок на прибуток приватних підприємств визначене грошове зобов'язання на загальну суму 77426,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 23.07.2014 р., яким відповідачеві за платежем податок на прибуток приватних підприємств визначене грошове зобов'язання на загальну суму 8498,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 22.07.2014 р. яким відповідачеві за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів визначене грошове зобов'язання на загальну суму 1780787,23 грн.

Відповідно до п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податку, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Вказані податкові повідомлення-рішення товариство отримало наручно.

Також, дані податкові повідомлення-рішення були оскаржені у судовому порядку.

За результатами оскарження податкових повідомлень-рішень від 16 травня 2014 року №, від 22 липня 2014 року №000212202, № та від 23 липня 2014 року №, Вінницьким апеляційним адміністративним судом прийнято постанову від 10.12.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.04.2015 р., у справі №824/2672/14-а, якою ТОВ «Денисівка-1» відмовлено у задоволенні позову. У вказаних рішеннях дано оцінку стосовно правомірності винесення податкових повідомлень-рішень № від 16.05.2014 р., № від 23.07.2014 р. та № від 22.07.2014 р., а тому грошове зобов'язання визначене ними є узгодженим.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Датою узгодження суми грошового зобов'язання визначеного податковими повідомленнями-рішеннями № від 16.05.2014 р., № від 23.07.2014 р. та № від 22.07.2014 р. є 10.12.2014 р. (день набрання постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі №824/2672/14-а законної сили). Виходячи з вищевикладеного, строк для сплати зазначеного грошового зобов'язання настав, а оскільки відповідач не сплачує таке зобов'язання, що підтверджується обліковою карткою, воно визнається податковим боргом.

Крім того, у зв'язку із наявною у відповідача переплатою у розмірі 4006,72 по платежу податок на прибуток приватних підприємств, ДПІ зараховано дану суму в рахунок погашення податкового зобов'язання визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 23.07.2014 р. (підтверджується зворотнім боком облікової картки а.с.55), що відповідає положенням ПК України.

Відповідно до пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до п.п.129.1.2 п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені розпочинається у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

У зв'язку зі несвоєчасною сплатою у повному обсязі податкового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 23.07.2014 р., відповідачу нарахована пеня у розмірі 2238,86 грн.

Відповідно до п.59.1. ст.59 ПК України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто.

Так, податковим органом сформована податкова вимога про сплату податкового боргу форми "Ю" від 23.01.2015 року №73-25, яка отримана відповідачеві 27.02.2015 р.

Відповідно до п. 95.2. ст. 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Таким чином, враховуючи дату надіслання відповідачеві податкової вимоги його податковий борг підлягає стягненню.

Стосовно доводів апелянта, що податковим органом пропущено строк звернення до суду, визначений ст. 99 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та абз.2 ч. 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Отже, чинним законодавством визначено, що іншими законами також можуть встановлюватись строки звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Згідно з п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, з врахуванням вказаних норм, податковому органу надано 1095 календарних днів для стягнення податкового боргу, а тому позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Також, в апеляційній скарзі відповідач вказує, що при стягненні фінансових санкцій за податковим повідомлення-рішенням №000212202 від 22.07.2014 року на підставі абз. 5 п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» №436/95 від 12.06.1995 року, суд першої інстанції не врахував, що Указ не є законом, а є нормативним актом, а тому стягнення штрафу на підставі вказаним норм суперечить чинному законодавству.

Так, 6 липня 1995 року було прийнято Закон України № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР), у якому передбачено, крім іншого, відповідальність суб'єктів господарювання за порушення вимог цього Закону.

Так, розділом V згаданого вище Закону визначено вичерпний перелік порушень, за які передбачено фінансові санкції. Як убачається зі змісту його положень, серед них відсутнє таке порушення як неоприбуткування у касах готівки, а отже й не встановлена відповідальність за це.

Водночас зазначене питання прямо врегульоване в Указі. Зокрема, абзацом 3 статті 1 вказаного нормативно-правового акта встановлено штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки.

Таким чином, предмети правового регулювання Указу та Закону № 265/95-ВР є різними.

Слід зазначити також, що, незважаючи на зміни, які в подальшому вносились до Указу, правове регулювання відповідальності та розмір штрафу за неоприбуткування готівки не змінилися.

Отже, відносини стосовно відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки не врегульовані Законом № 265/95-ВР, прийнятим у часі пізніше, ніж видано Указ. Окрім цього, на час виникнення спірних відносин не було прийнято й будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала такі відносини, а тому висновки про незаконність застосування стягнень на підставі абзацу третього статті 1 Указу штрафних (фінансових) санкцій є помилковим.

Вказана правова позиція також висловлена у постановах Верховного Суду України від 02.04.2013 року у справі №21-77а13, від 20.05.2014 року у справі 21-92а14, від 10.09.2013 року у справі №21-190а13.

Таким чином, доводи відповідача про незаконність визначення суми грошового зобов'язання у вигляді штрафу на підставі Указу Президента, з врахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 14.04.2015 року у справі №824/2672/14-а, є безпідставними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення суми податкового боргу, оскільки під час судового розгляду податковим органом доведено правомірність визначення сум заборгованості та пені.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Денисівка - 1" залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.