Справа № 22-а-21553/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Категорія 90 30.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

ЗО листопада 2011 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Мережко М.В., суддів: Данілова О.М., Оношко Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області на постанову Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької

міської ради Київської області про стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги

2009 роки, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року позивач звернувся до Славутицького міського суду Київської області з вказаним позовом, просив суд зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету; Славугицької міської ради Київської області виплатити на його користь недоотриману суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області щодо перерахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 2 157 грн. відповідно ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобовязано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славугицької міської ради Київської області здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_3 одноразову грошову допомоги на оздоровлення за 2009 рік в сумі 2 157 грн., виходячи з мінімальної заробітної Плати на момент виплати допомоги.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, у звязку із чим спір вирішений невірно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія судців уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується копією чорнобильського посвідчення та довідкою МСЕК.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення .

Судом першої інстанції було встановлено, що щорічна одноразова допомога на оздоровлення позивачем була отримана за 2009 рік-в розмірі 75,00 грн., що підтверджено відповідною довідкою.

Позивач , оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримувала державну допомогу значно нижчу, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування

зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над

підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 5621 від 12.07.2005 року "Про

порічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

суперечить ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи

місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах, повноважень та у спосіб,

передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом

Також, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою

встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом

Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншим центральними органами

державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм

власності.

Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, Це порушуючи положень цього

Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається

лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне

страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір,

немає.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про

застосування Конституції України при здійсненні правосудця", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові

акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України,

постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної

Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування,

накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо підлягають

оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який піддягав застосуванню, не

відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина її права і

свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є

основним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх

зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може буд и звужений (стаття 22),

Виходячи з засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами, а також враховуючи,

згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і

громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п. 60) при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов

ильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенці суду першої

інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, рішення суду ухвалена з додержанням

матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не

встановлено.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198,200,205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької

міської ради Київської області залишити без задоволення, а постанову Славутицького міського сулу Київської

області від 31 березня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ч. 5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена

Вищого адміністративного суду У країни протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді