Справа № 814/2549/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 р. Справа № 814/2549/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Середа О. Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника 3-ї особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до реєстраційної служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, реєстраційної служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області та 3-ї особи ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

29.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до реєстраційної служби ГУЮ у Миколаївській області, реєстраційної служби Новоодеського РУЮ Миколаївської області та 3-ї особи ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень від 31.10.2014р., просив суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1, видане ОСОБА_3 24.02.2014 року реєстраційною службою Новоодеського РУЮ Миколаївської області на ? домоволодіння по АДРЕСА_1 м. Нова Одеса та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданий ОСОБА_3 24.02.2014 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення реєстраційної служби Новоодеського РУЮ Миколаївської області №11119952 від 24.02.2014 року та державну реєстрацію прав на нерухоме майно - ? домоволодіння по АДРЕСА_1, м.Нова Одеса.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі незаконно отриманої декларації про готовність об'єкта №МК 85 від 16.12.2013 та рішення суду про поділ майна подружжя, 3-я особа ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на свою частку домоволодіння з урахуванням об'єктів самочинного будівництва, а реєстраційна служба Новоодеського РУЮ, в свою чергу, незаконно зареєструвала за нею право власності на частку в домоволодінні з урахуваннямм цих самочинних об'єктів.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_2 31.12.2014 р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника 3-ї особи та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_2, на підставі договору дарування від 08.06.2013 року, є власником 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м.Нова Одеса, Новоодеський район, Миколаївська область.

Вказана частка домоволодіння була подарована позивачу його батьком - ОСОБА_4 та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.06.2013 року за №1231141. Власником іншої 1/2 частки цього домоволодіння є колишня дружина батька позивача - 3-я особа ОСОБА_3

Крім того, у зазначеному домоволодінні є три об'єкти самочинного будівництва - веранда, погріб під цією верандою та сарай

Зазначені вище частки домоволодіння в натурі фактично не виділялися, порядок користування майном або земельною ділянкою між співвласниками нотаріально або в судовому порядку не визначався.

І лише тільки у березні 2014 року ОСОБА_3 подала до Новоодеського районного суду Миколаївської області позов до ОСОБА_4 про виділ її частки домоволодіння в натурі.

В грудні 2013 року ОСОБА_3 отримала в Інспекції ДАБК у Миколаївській області спочатку повідомлення про початок виконання будівельних робіт № МК 85 від 03.12.2013р., а після цього і декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № МК 85 від 16.12.2013р. - на самозабудови - сарай літ.Ж-1 (21,0 кв. м.), веранду літ.а-11 (8,8 кв. м.) та погріб літ.а-п/д (5,0 кв. м.).

Далі, на підставі цієї декларації про готовність об'єкта до експлуатації № МК 85 від 16.12.2013 року та рішення Новоодеського районного суду від 23.04.2013р. (по справі №48258/13ц, рішення набрало законної сили 04.05.2013р.) про поділ майна подружжя, ОСОБА_3 24.02.2014 року в районній реєстраційній службі отримала Свідоцтво про право власності на свою частку домоволодіння вже з урахуванням зазначених вище об'єктів самочинного будівництва та зареєструвала право власності включно з цими об'єктами (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2014р.).

Але в подальшому, після проведеної по скарзі ОСОБА_4 перевірки, Інспекція ДАБК у Миколаївській області своїм наказом №124 від 12.06.2014р. скасувала реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт № МК 85 від 03.12.2013р. та декларації про готовність об'єкта до експлуатації № МК 85 від 16.12.2013 року.

Не погоджуюсь з зазначеними діями та рішенням реєстраційної служби від 24.02.2014 року, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно з правомірності дій та спірних рішень відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

01.01.2013 року набрав чинності новий порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого, реєстраційні служби територіальних управлінь юстиції у своїй роботі керуються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (затв. Постановою КМУ №868 від 17.10.2013р.) та іншими нормативно-правовими актами, діючими у цій сфері.

Так, статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; а Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Таким чином, судова колегія наголошує, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, в тому числі реєстрація права власності об'єкта нерухомого майна здійснюється реєстраційними службами територіальних органів юстиції тільки з 01.01.2013 року, до цієї дати така реєстрація покладалася на органи БРТІ.

При цьому, необхідно вказати, що усі записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться державним реєстратором по заявочному принципу. Тобто, порядок держаної реєстрації речових прав та їх обтяжень передбачає обов'язкове звернення власника (уповноважної особи) до органу реєстрації прав, а державний реєстратор, в свою чергу, у відповідності до вимог ч.4 ст.9 Закону, самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 (син та правонаступник ОСОБА_4.) та 3-я особа ОСОБА_3, на підставі договору дарування від 08.06.2013 року (рестр. №817) та рішення державного реєстратора №2762188 від 31.05.2013р. і рішення Новоодеського районного суду від 23.04.2013р. (про поділ майна подружжя) відповідно, є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (по ? частині, т.б. по 92,5 кв.м), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м.Нова Одеса, Новоодеський район, Миколаївська область.

Згідно із положень ст.355 ЦК України, майно, що є у власності 2-х або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної (часткової) власності.

А зі змісту приписів ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України слідує, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Аналогічні положення щодо володіння, користування та розпорядження майном, яке знаходиться у спільній частковій власності, містяться і у ст.369 ЦК України.

Відповідно ж до вимог ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками лише за домовленістю між ними.

Як вбачається з матеріалів справи та письмових пояснень позивача, між колишнім власником спірного домоволодіння ОСОБА_4, нинішнім власником його ? частки ОСОБА_2 та власницею іншої ? частки цього домоволодіння ОСОБА_3 будь-якої домовленості щодо користування (розпорядження) спільним майном досягнуто не було, їх частки в натурі до цього часу фактично не виділялися, порядок користування господарськими будівлями (спорудами) або земельною ділянкою між цими співвласниками нотаріально або в судовому порядку теж не визначався.

Зворотного представником 3-ї особи не спростовано та не доведено.

Крім того, даний факт також підтверджується і рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29.04.2015 року (по справі №22ц/784/19/15), яким, в свою чергу, було скасовано рішення Новоодеського районного суду від 03.09.2014р. та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні її позову до ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_2.) про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Про відсутність згоди між співвласниками щодо користування спільним майном опосередковано говорить й кримінальне провадження №0000022, порушене прокуратурою Новоодеського району по факту внесення недостовірних даних до технічного паспорту на спірне домоволодіння, т.б. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

До того ж, як вже зазначалося вище, судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3, внесши недостовірні данні, 03.12.2013р. зареєструвала в Інспекції ДАБК у Миколаївській області спочатку повідомлення про початок виконання будівельних робіт № МК 85, а 16.12.2013р. - декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № МК 85, в тому числі самовільно збудованих нею (без згоди ОСОБА_4 і ОСОБА_2.) споруд - сарая літ.Ж-1 (21,0 кв. м.), веранди літ.а-11 (8,8 кв. м.) та погрібу літ.а-п/д (5,0 кв. м.).

В подальшому, як встановлено по справі, в лютому 2014 року 3-я особа ОСОБА_3 звернулася до реєстраційної служби Новоодеського РУЮ Миколаївської області із заявою, в якій просила зареєструвати за нею право власності на належну їй (з урахуванням нібито новозведених об'єктів) частку вищезазначеного домоволодіння, в зв'язку із чим, державний реєстратор, на підставі вказаної вище Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № МК 85 від 16.12.2013 року та рішення Новоодеського районного суду від 23.04.2013р. (по справі №48258/13ц) про поділ майна подружжя, прийняв рішення №11119952 від 24.02.2014р. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - ? домоволодіння по АДРЕСА_1, м.Нова Одеса та видав їй Свідоцтво про право власності на цю частку домоволодіння вже з урахуванням зазначених вище об'єктів самочинного будівництва.

Однак, разом з тим, як вже вказувалося вище, судом 2-ї інстанції встановлено, що після проведеної по скарзі ОСОБА_4 та на вимогу Управління містобудування та архітектури Миколаївської міськради від 06.06.2014р. перевірки, Інспекція ДАБК у Миколаївській області своїм наказом №124 від 12.06.2014р. скасувала реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт № МК 85 від 03.12.2013р. та декларації про готовність об'єкта до експлуатації № МК 85 від 16.12.2013 року з підстав внесення замовниками (забудовниками) до цих документів недостовірних данних та, в свою чергу, посилаючись на ст.376 ЦК України, визнала побудовані ОСОБА_3 споруди - сарай, веранду і погріб - самочинними.

При чому, як видно з пояснень представника 3-ї особи, даний наказ Інспекції ДАБК №124 від 12.06.2014р. ОСОБА_3 до цього часу у будь-який спосіб не оскаржено і в матеріалах справи таких доказів теж не має.

Як вбачається зі змісту приписів ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запис про скасування державної реєстрації вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування рішення державної реєстрації прав на підставі рішення суду.

Таким чином, за вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що державний реєстратор РС Новоодеського РУЮ, приймаючи оскаржуване рішення №11119952 від 24.02.2014р. на той час діяв правомірно, однак, разом з тим, враховуючи факт скасування 12.06.2014р. Інспекцією ДАБК у Миколаївській області реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт № МК 85 від 03.12.2013р. та декларації про готовність об'єкта до експлуатації № МК 85 від 16.12.2013р. (в зв'язку з недостовірністю даних та наявністю об'єктів самочинного будівництва), а також часткове скасування 13.11.2014р. Апеляційним судом Миколаївської області рішення Новоодеського районного суду від 23.04.2013р., які, в свою чергу, були підставою для прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення, судова колегія вважає, що дане спірне рішення №11119952 на цей час не може вважатися законним та відповідно, підлягає скасуванню.

Одночасно, з цих же підстав, колегія суддів рахує за необхідне визнати нечинним і видане реєстраційною службою Новоодеського РУЮ на підставі вказаного рішення на ім'я ОСОБА_3 Свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 24.02.2014 року на частку у спірному домоволодінні (з самочинними спорудами).

До того ж, при цьому, слід звернути увагу і на те, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним і юридичним особам лише на новозбудовані та реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Вказані ж у спірному свідоцтві споруди - сарай літ.Ж-1 (21,0 кв. м.), веранда літ.а-11 (8,8 кв. м.) та погріб літ.а-п/д (5,0 кв. м.), як вже зазачалося вище, є самочинними.

При чому, слід вказати ще й про ту обставину, що реєстраційна служба Новоодеського РУЮ протягом всього розгляду даної справи в суді 1-ї інстанції фактично не заперечувала проти задоволення цих позовних вимог позивача (а.с.32,43).

Відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідачів, якщо вони заперечують проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, не було належним чином зроблено представниками відповідачів при розгляді справи в суді 2-ї інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Отже, за вказаних обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв'язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.2 ст.11, абз.9 ч.2 ст.162 та п.п.3,4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне скасувати постанову окружного суду та прийняти нову - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою, адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати рішення реєстраційної служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - ? частину житлового будинку (реєстраційний №8), розташованого по АДРЕСА_1 в м.Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області, за суб'єктом ОСОБА_3 (п.н.НОМЕР_2).

Визнати нечинним свідоцтво про право власності НОМЕР_1, видане 24.02.2014 року ОСОБА_3 реєстраційною службою Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області на житловий будинок загальною площею 98,1 кв.м (житл. пл.31,4 кв.м), розташованого по АДРЕСА_1 в м.Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко