Справа № 819/1391/14-а
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Львів Справа № 876/6590/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А.І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря Андрушківа І.Я.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року по справі № 819/1391/14-а за позовом Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Державного підприємства «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в Тернопільській області (далі ДФІ в Тернопільській області) звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі ДП «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»), в якому просила зобовязати відповідача виконати повністю пункт 2 вимоги від 13 березня 2014 року № 19-07-13-14/2015 у звязку з його невиконанням в добровільному порядку.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

ДФІ в Тернопільській області оскаржила зазначену постанову суду в апеляційному порядку, посилаючись на те, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що пункт 2 вимоги від 13 березня 2014 року № 19-07-13-14/2015 спрямований на приведення роботи підконтрольної установи у відповідність із вимогами законодавства, а тому підлягає обовязковому виконанню. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що безпідставно сплачені відповідачем кошти не можуть бути стягнуті з нього за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, оскільки це заподіє йому додаткові збитки.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча позивача належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі акта ревізії від 28 лютого 2014 року № 07-22/29, складеного за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2013 року, ДФІ в Тернопільській області листом від 13 березня 2014 року № 19-07-13-14/2015 надіслано відповідачу вимогу щодо усунення виявлених ревізією фінансових порушень.

Відповідно до пункту 2 вказаної вимоги, у звязку із ненаданням первинних документів в підтвердження факту надання відповідачу послуг із надання правової допомоги щодо застосування чинного законодавства України з питань отримання і використання бюджетних коштів, щотижневої обробки відомостей шляхом здійснення електронної перевірки звітності по отриманню і використанню бюджетних коштів в рамках реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року № 844 «ОСОБА_2 питання реалізації права власності на землю громадянами України», а також здійснення аналізу відомостей щодо фінансово-господарської діяльності з надання аналітичних записок та рекомендацій по веденню фінансово-господарської діяльності, на підставі договору від 31 грудня 2009 року, укладеного з ДП «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», вимагалось стягнути в установлено законом порядку (судовому порядку) з ДП «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» кошти в сумі 10031,34 грн., в іншому випадку, в тому числі в разі пропуску строку позовної давності, стягнути вказану суму з особи, що допустила порушення, в порядку та спосіб, передбачений статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

Вказуючи на невиконання зазначеного вище пункту вимоги від 13 березня 2014 року № 19-07-13-14/2015 у добровільному порядку, ДФІ в Тернопільській області звернулась до суду з позовом про зобов'язання відповідача його виконати.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки витрати, безпідставно понесені відповідачем на оплату послуг, наданих ДП «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на суму 10031,34 грн., можуть бути стягнуті як збитки за відповідним позовом органу державного фінансового контролю.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин; далі Положення), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Також цим Положенням передбачено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якими передбачено право органу державного фінансового контролю пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, орган державного фінансового контролю вправі заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.

Як видно з матеріалів справи, ДФІ в Тернопільській області пред'явлено ДП «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії, аналіз пункту 2 якої вказує на виявлені збитки, заподіяні підконтрольній установі, та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю до особи, якою заподіяно такі збитки, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Відтак, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ДФІ в Тернопільській області про зобовязання відповідача виконати пункт 2 вимоги від 13 березня 2014 року № 19-07-13-14/2015.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою, зокрема, в постановах від 15 квітня 2014 року по справі № 21-40а14, від 13 травня 2014 року по справі № 21-89а14 та від 28 жовтня 2014 року по справі № 21-462а14.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року по справі № 819/1391/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлено 22 вересня 2015 року.