Справа № 758/6620/15-а
Суддя: Романчук О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 758/6620/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Шаховніна М.О. Суддя-доповідач: Романчук О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

06 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Романчук О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі Артюхіній М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва на постанову Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва про визнання незаконним рішення та зобов'язання переахувати пенсію, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва, в якому просив:

- визнати недійсним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва від 15.05.2015 року № 4270/09;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, повний строк навчання в Українській академії внутрішніх справ з 01 серпня 1992 року по 29 червня 1996 року, тобто 3 роки 10 місяців 28 днів, та призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 07 травня 2015 року.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що частиною 8 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорсько-слідчих посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників та у зв'язку з обранням їх на виборні посади органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Оскільки Українська академія внутрішніх справ не відноситься до вищих юридичних навчальних закладів, тому половина періоду навчання в зазначеній академії не може бути зараховано до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до частини 4 статті 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно статті 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру». До заяви ним додані необхідні документи, які підтверджують стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Листом № 4270/09 від 15 травня 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» мотивуючи тим, що у позивача відсутній стаж ,що дає право на пенсію за вислугу років.

В листі зазначено, що за документами підтверджено стаж - 18 років 9 місяців. Не зараховано до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, період навчання в Українській академії внутрішніх справ.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, в тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Відповідно до частини 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах , перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військові прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах , часткового оплачувана відпустка жінках по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

А також, виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав:

Статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі із стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу PCP з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечатьКонституції і законам України.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Однак, Законом України від 18 червня 1999 року «Про внесення змін до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»в статтю 25 цього Закону внесено зміни. Частиною шостою визначено, що у строк військової служби військовослужбовцям зараховується тривалість служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, із розрахунку два місяці служби (навчання) у зазначених військових навчальних закладах за один місяць строкової військової служби.

Відповідно до підпункту «в» частини З статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Згідно пункту 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»в редакції від 4 квітня 2006 року військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Необхідно також зазначити, що Конституційним Судом України сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет та територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, міліції, прокуратурі, охорони державного контролю України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, насамперед, тим, що така служба пов'язана з ризиком для життя та здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Саме тому зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо неправомірності дій відповідача.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва - залишити без задоволення, а постанову Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Романчук

Судді: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Романчук О.М.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.