Справа № 815/5606/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5606/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування рішення № від 27.07.2015р. на суму 17000,00 грн.,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування рішення № від 27.07.2015р. на суму 17000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач отримав від Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області рішення про застосування фінансових санкцій № від 27.07.2015р., яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за порушення вимог п.7 ч.1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме реалізації алкогольних виробів без наявності відповідної ліцензії. Позивач вважає вказане рішення протиправним, а висновки податкового органу помилковими, оскільки позивач мав ліцензію, строк дії якої станом на 30.05.2015р. не закінчився.

Відповідач надав до суду заперечення, в яких зазначив, що в ході проведення фактичної перевірки Арцизькою ОДПІ ГУ ФДС в Одеській області встановлено порушення позивачем п.7 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в частині реалізації алкогольних напоїв на момент відсутності відповідної ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме 30.05.2015 р. було продано 1 пляшку горілки «Хлібний дар» за ціною 45 грн., згідно контрольної стрічки від 30.05.2015 р. (фіскальний чек № 0006 30-05-2015). Оскільки за вказане порушення статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено відповідальність , до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. При цьому, відповідач стверджує, що термін дії ліцензії НОМЕР_3, яку видано на строк до 30.05.2015 р. скінчився, відтак приходить до висновку, що 30.05.2015р. позивачем було реалізовано алкогольні напої без відповідної ліцензії. Отже, відповідач вважає позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач явку представника до судового засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та завчасно.

Від представника відповідача 30.09.2015р. через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № ЕП/19276/15), в якому останній просив справу розглядати в письмовому провадженні без його участі.

Згідно з ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована 27.03.2014р., номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 0003333, ідентифікаційний код НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1; місце здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_2 (а.с. 11-14).

24.06.2015р. посадовими особами Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на підставі пп.80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, листа ГУ ДФС в Одеській області № 6650/7/15-32-21-02-04 від 18.06.2015р., наказу Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № 192 від 24.06.2015р. «Про проведення фактичної перевірки», направлень №160, № 161 від 24.06.2015р. проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт «Про результати фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, щодо здійснення підприємницької діяльності без отримання ліцензій» № 220/21-288571686 від 13.07.2015 р. (а.с. 17-20).

Вищевказаним актом встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в частині реалізації алкогольних напоїв на момент відсутності відповідної ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, зокрема встановлено, що 30.05.2015р. позивачем продано 1 пляшку горілки «Хлібний дар» за ціною 45 грн., згідно контрольної стрічки від 30.05.2015 р. (фіскальний чек № 0006 30-05-2015).

На підставного даного акту перевірки прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № від 27.07.2015 р. яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. (а.с. 21-22).

Позивач, не погоджуючись із зазначеними рішеннями податкового органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить його скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.3 п. 75. 1 ст. 75 Кодексу визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 Податкового кодексу України зазначено підстави та порядок проведення фактичної перевірки.

Крім того, як встановлено п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються: дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Не пред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Судом встановлено, що копію наказу про проведення фактичної перевірки 01.07.2015р. вручено під розписку ОСОБА_1.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості.

Дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб'єктом господарювання відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі:

заяви суб'єкта господарювання;

рішення про скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання;

несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії;

рішення суду про встановлення факту незаконного використання суб'єктом господарювання марок акцизного податку (стосовно імпортерів);

рішення суду про встановлення факту торгівлі суб'єктом господарювання алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку;

рішення суду про встановлення факту переміщення суб'єктом господарювання алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем;

порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб'єктом господарювання письмового розпорядження про її анулювання.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягуються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Частиною 2 вищезазначеної норми встановлено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 грн.

Як встановлено судом, Арцизькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. на підставі акту № 220/21-288571686 від 13.07.2015р., складеного за результатами перевірки, відповідно до висновків якого позивачем порушено п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Як вбачається з акту № 220/21-288571686 від 13.07.2015р., податковим органом встановлено, що позивачем 30.05.2015р. продано одну пляшку горілки «Хлібний дар» за ціною 45 грн., що підтверджується контрольною стрічкою.

Судом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 отримано ліцензію НОМЕР_3, термін дії з 30.05.2014 р. по 30.05.2015 р.

Таким чином, незважаючи на те, що ліцензію НОМЕР_3 видано на строк до 30.05.2015р., а реалізовано алкогольні напої саме цією датою, відповідач дійшов висновку, що строк вказаної ліцензії, виданої позивачу, скінчився 29.05.2015р., чим останній порушив норми діючого законодавства, відтак до нього повинні бути застосовані штрафні санкції.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та зазначено представником відповідача в письмових запереченнях, відповідач керувався виключно листом Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № 6650/7/15-32-21-02-04 від 18.06.2015 р., яким повідомлено останнього, що в ході проведення аналізу поточної сплати ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями встановлений розрив в термінах дії ліцензій, а саме: ліцензія № 423766, термін дії з 30.05.2014 р. по 30.05.2015 р.; ліцензія № 608930, термін дії з 31.05.2015р. до 31.05.2016р., що свідчить про можливі порушення чинного законодавства, а саме реалізацію підакцизних товарів без відповідних ліцензій.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач, посилаючись на п.п.25, 34 Тимчасового порядку видачі ліцензій на право імпорту, експорту, оптової торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 493 від 13.05.1996р. (далі - Порядок №493), акцентує увагу на тому, що на зворотному боці ліцензії зазначаються відмітки про поточне (щоквартальне) внесення плати за ліцензію. Видача ліцензій здійснюється тільки за умови фактичного надходження 1/4 частини встановленої річної плати за ліцензію до відповідного бюджету, яке перевіряється уповноваженою на видачу ліцензій особою на підставі поданої заявником копії платіжного доручення (з відміткою банку про сплату), та довідки відповідного фінансового органу про фактичне надходження коштів до бюджету.

З урахуванням зазначеного, відповідач робить висновок про те, що суб'єкт підприємницької діяльності має право здійснювати торгівлю алкогольними напоями до дати, зазначеної в ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, при цьому, останнім днем торгівлі буде дата, що передує даті, зазначеній в такій ліцензії.

Суд критично оцінює такі доводи, оскільки вони є безпідставними та не ґрунтуються на приписах діючого законодавства.

Суд звертає увагу, що в наведених відповідачем положеннях п.п.25, 34 Порядку №493 йдеться про вимоги до ліцензії та умови її видачі, в той час як позивачу видано ліцензію № 423766 ще 23.05.2014 р. (термін дії з 30.05.2014 р. по 30.05.2015 р.). Таким чином, останнім днем дії ліцензії є 30.05.2015 р.

Згідно п.п.37, 38 Порядку № 493 з наближенням терміну поточної щоквартальної плати за ліцензію суб'єкт підприємницької діяльності зобов'язаний зробити наступний внесок до відповідного бюджету в розмірі 1/4 річної суми та подати документи, перелічені в пункті 34 цього Порядку, органу яким зареєстровано ліцензію, для внесення чергової відмітки до ліцензії та журналу обліку видачі ліцензій про дату початку і закінчення наступного граничного терміну дії ліцензії. Крім того, суб'єкт підприємницької діяльності може здійснити попередню оплату вартості ліцензії за весь термін її дії.

Водночас п. 42 Порядку № 493 для контролю надходжень до бюджету плати за ліцензії орган, що їх видав, складає реєстри зазначених ліцензій і щомісяця подає їх державним податковим інспекціям за місцем діяльності підприємця до 15 числа місяця, наступного за звітним. Зазначені реєстри повинні містити дані, внесені до журналу обліку видачі ліцензій. У разі несплати суб'єктом підприємницької діяльності чергового щоквартального внеску за ліцензію орган, що їх видає, у зазначений вище термін повідомляє про це відповідну державну податкову інспекцію для вжиття відповідних заходів.

Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості. Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження серед іншого на підставі несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії.

Водночас, як встановлено судом та протилежного не доводилось відповідачем, зазначена ліцензія, в передбаченому законом порядку, не призупинялась на підставі письмового розпорядження органу, який її видав, також не була анульованою, а термін дії ліцензії до 30.09.2015 р. визначено податковим органом, що її видав, відтак доводи відповідача з посиланням на п.п. 25, 34, 38 Порядку № 493 є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, дослідивши наявну в матеріалах справи копію ліцензії НОМЕР_3 (термін дії з 30.05.2014 р. по 30.05.2015 р.) дата видачі ліцензії 23.05.2014 р., суд зазначає, що на зворотньому боці останньої є відмітки про своєчасне поточне (щоквартальне) внесення плати за ліцензію. На зворотньому боці ліцензії НОМЕР_4 (термін дії з 31.05.2015 р. по 31.05.2016 р.) дата видачі ліцензії 22.05.2015 р. наявні відмітки про сплату з 31.05.2015р. до 31.05.2016р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті рішення № від 27.07.2015р. діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідачем не доказано правомірності свого рішення, відтак позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69, 70, 71, 94, 122, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування рішення № від 27.07.2015р. на суму 17000,00 грн., - задовольнити.

Скасувати рішення Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про застосу вання фінансових санкцій № від 27.07.2015 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк