Справа № 813/2553/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року Справа № 813/2553/15

12 год. 43 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя КравцівО. Р.,

секретар судового засідання Небесна М. В.,

від позивача Діткун І.З.,

від відповідача Кохан А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр груп" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Прем'єр груп» (далі - позивач, ТОВ «Прем'єр Груп») з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби (далі - відповідач, ДПІ у Сихівському районі м. Львова) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.05.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Трейд-Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Антека», приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Укрполіграфпостач» (далі - контрагенти, ТОВ «Інвест-Трейд-Груп», ТОВ «Антека», ПП ВКФ «Укрполіграфпостач») здійснені господарські операції, що є реальними, підтвердженими необхідною первинною господарською документацією, долученою до матеріалів справи, а висновки контролюючого органу базуються лише на актах зустрічних звірок його контрагентів. Особливу увагу звернув на те, що позивач використав товарно-матеріальні цінності (далі - ТМЦ), послуги, роботи в підприємницькій діяльності, за результатами чого отримав відповідний прибуток; відобразив такі операції у бухгалтерському та податковому обліках; сформував відповідні грошові зобов'язання з податку на додану вартість. З врахуванням викладеного, висновки викладені в акті перевірки позивача не відповідають фактичним обставинам справи, а прийняте на його основі податкове повідомлення-рішення є протиправним та слід скасувати.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені у позовній заяві, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю із підстав, викладених у письмових запереченнях /а.с.115-116/. Зазначив, що заниження грошового зобов'язання з податку на додану вартість ТОВ «Прем'єр Груп» насправді мало місце, з огляду на наступне. З метою підтвердження факту поставки ТМЦ - паперу для друкування етикеток Matisset Linen, у ТОВ «Антека» на умовах відповідного договору, платником податків надано податкові, видаткові накладні, а також товарно-транспортні накладні (далі - ТТН) від 31.04.2015 року, однак відповідач стверджує про імпортування впродовж тривалого часу такого ж паперу для друкування етикеток Matisset Linen з території Польщі. Тому, на переконання відповідача, імпортування аналогічної продукції в період, що передував укладенню договору з ТОВ «Антека» та ТОВ «, а також під час його виконання та у наступних періодах, є свідченням того, що у позивача існували налагоджені цивільно-правові відносини з нерезидентом щодо поставки вказаної продукції, що виключало необхідність вступу у господарські відносини з іншими контрагентами. Крім цього, тривалість відносин з польським резидентом є свідченням того, що умови поставки продукції з-за кордону повністю влаштовували позивача та задовольняли його господарські інтереси, оскільки якщо такі операції мали б реальний характер та були б економічно привабливими для позивача, то в подальшому позивач припинив би імпортувати продукцію з-за кордону та продовжував би закуповувати продукцію у контрагентів. Також, у ТТН зафіксовано, що ТМЦ транспортувались з вул. Навроцького, м. Львів, позаяк контрагенти позивача згідно з договорами поставки зареєстровані у м. Київ. З огляду на викладене ТТН не можуть вважатись належними доказами, що підтверджують факт транспортування продукції від контрагентів. Щодо операцій з ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» зафіксовано, що причиною безпідставності відображення позивачем відповідних операцій слугує те, що податковий кредит вказаного контрагента сформовано двома основними постачальниками - ПП «НП «ХІміч» та ТОВ «Антека», які не постачали ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» фольгу, яка в подальшому не могла бути реалізована позивачу. Звернув увагу, що дії позивача спричинили ненадходження коштів до бюджету, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та, -

в с т а н о в и в :

ТОВ «Прем'єр Груп» зареєстроване як юридична особа Виконавчим комітетом Львівської міської ради 05.09.1995 року з присвоєнням коду та взяте на податковий облік 05.10.1995 року за № 785 /а.с.16, 99/.

Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість 18.09.1997 року, № свідоцтва 200039981, індивідуальний номер платника ПДВ 71 /а.с.16/.

ДПІ у Сихівському районі м. Львова проведено позапланову виїзну перевірку документальної перевірки позивача з питань правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «Інвест-Трейд-Груп» за вересень, ТОВ «Антека» за жовтень та ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» за жовтень 2014 року, про що складено акт № 315/13-50-22-02-13/23273893 від 10.04.2015 року /а.с.15-37/.

Вказаним актом зафіксовано порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за періоди, що перевірялися, по безтоварних операціях з ТОВ «Інвест-Трейд-Груп», ТОВ «Антека», ПП ВКФ «Укрполіграфпостач», на загальну суму 466972,00 грн., в т.ч. за вересень 2014 року в сумі 206344,00 грн., за жовтень 2014 року в сумі 260638,00 грн. /а.с.37/

На підставі вищевикладеного, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 05.05.2015 року за платежем: податоко на додану вартість на суму 700458,00 грн. (в т. ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 233486,00 грн. ) /а.с.38/.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення незаконним, необґрунтованим та такими що підлягає скасуванню, ТОВ «Прем'єр Груп» звернувся з адміністративним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно Конституцією встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів з 01.01.2011 року регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за Договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як зазначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з Договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Варто зазначити, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відтак, необхідною умовою для віднесення платником податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду сум податку на додану вартість, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно із п. 203.2 статті 203 ПК України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно п. 201.1ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках наступні обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового Договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна, згідно з п. 201. 6. ст. 206 ПК України, є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п. 201. 7. та п. 201. 10 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сумм податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Беручи до уваги викладені вище норми слід зазначити, що Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем як умову для формування податкового кредиту. Тому аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом з матеріалів справи встановлено, що значний вплив на формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ «Премєр Груп» мали господарські операції з ТОВ «Інвест-Трейд-Груп», ТОВ «Антека», ПП ВКФ «Укрполіграфпостач», таким чином враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник щодо реальності ведення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами.

Щодо господарських операцій між позивачем та вище переліченими контрагентами встановлено наступне.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Інвест-Трейд-Груп» (постачальник) укладено договір поставки № 04-11-2014 року від 11.09.2014 року /а.с.39-45/, відповідно до якого на умовах та в порядку визначеному договором, постачальник зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобовязується рийняти цей товар і сплатити за нього грошову суму в порядку та на умовах, визначених цим договором. Перелік асортимент, ціна та інші детальні характеристики товару, який є предметом договору та умови його поставки визначаються у відповідних специфікаціях, які після підписання договору стають його невідємною частиною (п. 1.1, 1.2 Договору).

Поставка товару здійснюється постачальником за цінами та асортиментом погодженими сторонами у специфікації на підставі отриманих від покупця замовлень.

Якість товару має відповідати стандартам технічним умовам виробника, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до його якості. Постачальник гарантує відповідну якість товару. Якість товару повинна бути засвідчена документами, оформленими належним чином, які відповідно до чинного законодавства України засвідчують якість цього товару. Документи, що засвідчують якість та відповідність товару, постачальник зобовязаний передати покупцю у момент передачі партії товару.

Разом з передачею товару постачальник надає покупцеві належним чином оформлені: видаткову накладну, рахунок-фактуру, податкову накладну, товарно-транспортну накладну, сертифікат якості або інший погоджений сторонами документ, що підтверджує якість товару, сертифікат походження, санітарно-епідеміологічний висновок (із першою партією товару відповідного асортименту), паспорт безпеки, за необхідності інші погоджені сторонами документи на товар (п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору).

Приймання товару здійснюється за асортиментом, за кількістю і за якістю. Товар вважається прийнятим по кількості та (або) по асортименту - згідно з кількістю та (або) асортиментом, що зазначені у видатковій накладній, по якості - згідно із документом, що посвідчує якість товару.

Покупець зобов'язаний прийняти товар, візуально обстежити його та підписати видаткову накладну впродовж 1 робочого дня з моменту передачі його постачальником. У випадку встановлення невідповідності товару умовам даного договору щодо асортменту, кількості, якості, покупець має право не підписувати видаткову накладну та вжити заходів, передбачених договором. Покупець має право не підписувати видаткову накладну у випадку відсутності документів передбачених п. 2.5 договору до моменту їх отримання. Підписанням видаткової накладної покупець підтверджує за зовнішніми ознаками належну кількість, асортмент та якість отриманого на підставі цієї видаткової накладної товару, а також неушкодженість тари та/або упаковки, в яку упаковано товар. Датою поставки вважається дата передачі товару покупцю, що відповідає даті підписання обома сторонами відповідної видаткової накладної на товар (п. 4.1, 4.3, 4.4, 4.6 Договору).

Відповідно до п. 6.1, 6.2, 6.3 Договору ціна договору визначається, як сума всіх поставок здійснених за цим договором. Ціна та вартість товару визначаються, а розрахунки здійснюються сторонами у грошовій одиниці України - гривні. Ціна товару визначається сторонами у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною договору.

Варто зазначити, що сторони відповідно до п. 11.7 вказаного договору узгодили, що з метою підтвердження стабільності постачальника (його діяльності), його правового статусу, в тому числі податкового статусу, а також повноважень посадових осіб постачальника та (або) інших осіб, уповноважених діяти від його імені в цілях виконання цього договору. Постачальник в момент підписання договору зобовязується передати покупцеві засвідчені належним чином копії наступних документів: статут юридичної особи в актуальній редакції з усіма змінами та доповненнями; свідоцтво про державну реєстрацію; витяг з ЄДРПОУ на дату укладення цього договору; інформацію про фактичну адресу юридичну особу у разі, якщо вона відрізняється від юридичної адреси; рішення органу управління, прийняте відповідно до статуту юридичної особи про призначення керівника; ПІП усіх інших осіб, уповноважених діяти від імені постачальника в цілях виконання даного договору, а також належним чином оформлені документи, що підтверджують їх повноваження; довідка про взяття на облік в податкових органах (форми 4-ОПП); свідоцтво платника єдиного податку (якщо постачальник є платником єдиного внеску); свідоцтво платника ПДВ (якщо постачальник є платником ПДВ); ліцезії та інші дозвільні документи (за необхідності).

На підтвердження реальності операцій за вказаним договором до матеріалів справи долучено:

- копію специфікації на накладну № РН-25/09 від 30.09.2014 року /а.с.46/;

- копію специфікації на накладну № РН-26/10 від 30.09.2014 року /а.с.47/;

- копію видаткової накладної № РН-26/10 від 30.09.2014 року на суму 960470,57 грн. (в т.ч. ПДВ 160078,43 грн.) /а.с.48/;

- копію податкової накладної № 26 від 30.09.2014 року на суму 960470,57 грн. (в т.ч. ПДВ 160078,43 грн.) /а.с.49/;

- копію видаткової накладної № РН-25/09 від 30.09.2014 року на суму 277533,02 грн. (в т.ч. ПДВ 46255,51 грн.)/а.с.50/;

- копію податкової накладної № 25 від 30.09.2014 року на суму 277533,02 грн. (в т.ч. ПДВ 46255,51 грн.) /а.с.51/;

- копію ТТН № 300914-2М від 30.09.2014 року /а.с.52/.

Представником позивача зазначено, що придбані у контрагенти ТМЦ використані позивачем для покращення основних засобів - ремонту поліграфічних обладнання, на підтвердження чого долучено копії актів списання № 307 від 31.10.2014 року та № 31 від 28.02.2015 року /а.с.54, 55/.

Як зазначив представник відповідача ні до перевірки, ні у судових засідання представником позивача не долучено усіх документів, що передбачені п. 2.5 Договору, зокрема на підтвердження якісних характеристик вказаного паперу, сертифікатів, санітарно-епідеміологічних висновків тощо. Представником позивача жодних пояснень щодо вказаного не надано.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Антека» (постачальник) укладено договір поставки № 05-11-2014 від 07.10.2014 року /а.с.56/, з істотними умовами договору аналогічним тим, які виписані ТОВ «Інвест-Трейд-Груп».

З метою підтвердження реальності операцій за таким договором позивач долучив до матеріалів справи наступні документи:

- копію специфікації на накладну № 210 від 31.10.2014 року /а.с.63/;

- копію специфікації на накладну № 211 від 31.10.2014 року /а.с.64/;

- копію накладної на відвантаження № 211 від 31.10.2014 року на суму 797326,92 грн. (в т.ч. ПДВ 132887,82 грн.) /а.с.65/;

- копію податкової накладної № 211 від 31.10.2014 року на суму 797326,92 грн. (в т.ч. ПДВ 132887,82 грн.) /а.с.66/;

- копію ТТН № 311014-1М від 31.10.2014 року /а.с.67-68/;

- копію акту від 31.10.2014 року про те, що від ТОВ «Антека» відповідно до накладної № 211 від 31.10.2014 року одержано папір, кількість аркушів у накладній не вказано, відтак, комісією встановлено одержання 21000 арк., що відповідає кількості аркушів, яка вказана в маркуванні на упаковках отриманого паперу /а.с.69/;

- копію накладної на відвантаження № 210 від 31.10.2014 року на суму 381129,60 грн. (в.ч. ПДВ 63521,60 грн.) /а.с.70/;

- копію податкової накладної № 210 від 31.10.2014 року на суму 381129,60 грн. (в.ч. ПДВ 63521,60 грн.) /а.с.71/;

- копію ТТН № 311014-2М від 31.10.2014 року /а.с.72-73/;

- копію акту від 31.10.2014 року про те, що від ТОВ «Антека» відповідно до накладної № 210 від 31.10.2014 року одержано папір, кількість аркушів у накладній не вказано, відтак, комісією встановлено одержання 20000 арк., що відповідає кількості аркушів, яка вказана в маркуванні на упаковках отриманого паперу /а.с.74/.

Представник позивача зазначив, що придбані ТМЦ у ТОВ «Антека» використано в ході здійснення господарської діяльності - виготовлення етикеткової продукції, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю приходу-використання матеріалів: «Папір», «Фольга», «Матеріали допоміжні» за жовтень 2014 року /а.с.75/.

Як зазначив представник відповідача ні до перевірки, ні у судових засідання представником позивача не долучено усіх документів, що передбачені п. 2.5 Договору, зокрема на підтвердження якісних характеристик вказаного паперу, сертифікатів, санітарно-епідеміологічних висновків тощо. Представником позивача жодних пояснень щодо вказаного не надано.

ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» (постачальник) та позивач (покупець) уклали договір постачання № Л-04 від 04.01.2011 року, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати, поставити в обумовлені терміни покупцеві поліграфічні матеріали - даті товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього зазначену грошову суму. Предметом поставки є поліграфічні матеріали, перелік та кількість яких уточнюються додатково для кожної партії товару згідно замовлення покупця. Поставка товарів здійснюється транспортом покупця, сторони вправі протягом дії цього договору зимінювати умови поставки та місце призначення поставки кожної конкретної партії товару, що постачається. Право власності на поставлені товари переходить до покупця в момент отримання товару від імені постачальника (перевізника) за видатково-прибутковою накладною.

Якість товару, що поставляється повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості або зразкам (еталонам).

Ціни на товар, що поставляються постачальником є вільними, відпускними і вказуються у прайс-листі, який є дійсним на момент укладення договору, погодженими сторонами є попередніми і можуть змінюватися. Ціна товару, яка входить у партію поставки, остаточно узгоджується і вказується сторонами у видатково-прибутковій накладній на поставку партії товару /а.с.76-77/.

З метою підтвердження господарських операцій з вказаним контрагентом позивачем до матеріалів справи долучено копії видаткових накладних, податкових накладних та ТТН.

Представник позивача пояснив, що придбаний товар у вказаного контрагента оприбутковано та використано позивачем в ході здійснення господарської діяльності - виготовлення етикеткової продукції, що підтверджується витягом з оборотно-сальдової відомості приходу-використання матеріалів: «Фольга», «Фарба» за жовтень 2014 року /а.с.97-98/.

Вищий адміністративний суд України у листі № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року зазначив, що судам слід звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому, приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Також, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди (бюджетного відшкодування з бюджету) є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди (отримання бюджетного відшкодування сум ПДВ платником) можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Суд вважає, що складені позивачем ТОВ «Прем'єр Груп» документи, та як наслідок долучені ним до матеріалів справи, в сукупності та кожен зокрема не є допустимими доказами господарських операцій, які у них зафіксовані, з огляду на наступне.

Зі змісту акта перевірки відповідачем при перевірці взяті до уваги:

- акт № 382/26-59-22-06 від 20.03.2015 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інвест-Трейд-Груп» за період з 31.01.2013 року по 28.02.2015 року /а.с.18/;

- податкову інформацію № 221/26-55-22-13 від 20.03.2015 року ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Антека» з питань підтвердження господарських відносин з платнико податків за період з 01.08.2014 року по 28.02.2014 року /а.с.26/;

- відповіь на запит ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області , де зазначено, що постачальником ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» реалізованої продукції є ПП «НП «Хіміч», а згідно схеми руху товарів, встановлено, що основним постачальником в жовтні 2014 року є ТОВ «Антека» /а.с.30/.

Як пояснив представник відповідача, відповідно до інформації, викладеної у вказаних документах контрагенти позивача здійснювали діяльність спрямовану на здійснення господарських операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Вищевказане, на переконання контролюючого органу, свідчить про відсутність фактичного відвантаження товарів постачальниками. В ході проведення перевірки з'ясовано, що операції із продажу товарів, послуги не мали реального характеру, тобто товар не перевозився і не зберігався, неможливо встановити вид транспорту, розмір витрат, особу, яка понесла вказані витрати, можливість здійснення таких операцій з врахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, послуги не здійснювалися та не надавалися. Враховуючи об'єм задекларованих операцій, різноплановість проданих товарів та наданих послуг, відсутність трудових ресурсів, можливим є висновок про неможливість здійснення операцій, що задекларовані у податковій звітності.

Суд зазначає, що відсутність судового рішення про визнання недійсними Договорів між позивачем та такими контрагентами сама по собі не свідчить про реальність виконання цього Договору зазначеними суб'єктами. Укладення Договору не є доказом його виконання. Відтак, установлення факту недійсності цивільно-правового Договору, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення податковим органом зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції.

Перш за все, щодо господарських відносин з ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» щодо придбання фольги, які відображені позивачем у складі податкового кредиту, причиною безпідставності відображення у податковому обліку є те, що податковий кредит такого контрагента сформовано двома основними постачальниками - ПП «НП «Хімпостач» та ТОВ «Антека».

Представником відповідача стверджено, що ПП «НП «Хімпостач» здійснював діяльність спрямовану на надання вигоди третім особам, не має можливості підтвердити господарські операції зза період липень-жовтень 2014 року; аналізом звітності з ПДВ за вказаний період, яка не вважається податковою декларацією та наявної податкової інформації, встановлено факти порушення податкового законодавства та залучення суб'єкта до схеми формування штучного податкового кредиту /а.с.33/.

Крім цього, судом з матеріалів справи встановлено, що згідно з КВЕД діяльністю ТОВ «Антека» значаться: основний: 73.12 посередництво в роміщенні реклами в ЗМІ; неосновні: 10.41 виробництво олії та тваринних жирів; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 73.11 рекламні агентства; 46.31 оптова торгівля овочами і фруктами /а.с.27/.

Згідно з аналізом даних ІС «Податковий блок» підсистеми Єдиний реєстр податкових накладних встановлено, що за період жовтень 2014 року у ТОВ «Антека» відсутнє придбання пластини магнієвої, фольги, паперу, що свідчить про відсутність товару для подальшої реалізації позивачу.

Крім того, представник відповідача зазначив, що накладні на товар підписані від імені ТОВ «Антека» не ідентифікованими особами всупереч Прикінцевим положенням Договору поставки, не забезпечено документів якості та походження товару та відсутня будь-яка інформація про осіб, що здійснювали навантаження та розвантаження товару покупцю.

Додатково зазначено, що відповідно до системи автоматизованого співставлення розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів ІС «Податковий блок» та даних Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено придбання пластини магнієвої, фольги, паперу ТОВ «Антека» в контрагентів-постачальників /а.с.29/.

Таким чином, на переконання відповідача, ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» підпадає під критерії відбору суб'єктів господарювання, що мають ризик здійснення нереальних (удаваних) операцій з надання послуг з безпідставного формування податкового кредиту третім особам /а.с.35/.

Слід зазначити, що представник відповідача у судових засідання пояснив, що відповідачем проаналізовано імпортні операції позивача та встановлено, що таким впродовж тривалого періоду часу (серпень-листопад), в тому числі і 31.10.2014 року, придбавався та імпортувався з Польщі папір для друкування етикеток Matisset Linen.

На переконання представника відповідача, імпортування аналогічної продукції в період, що передував укладенню договору з ТОВ «Антека», а також під час так званого його виконання - у жовтні 2014 року, та в подальшому є свідченням того, що у позивача існували налагоджені цивільно-правові відносини з нерезидентом щодо поставки аналогічної продукції, як у ТОВ «Антека». Крім того тривалість відносин з польським резидентом є свідченням того, що умови поставки продукції з-за кордону повністю влаштовували позивача та задовольняли його господарські інтереси, оскільки якщо б такі не відповідали його потребам, ТОВ «Прем'єр Груп» припинило б імпортування ТМЦ з Польщі та продовжувало б закуповувати такий у ТОВ «Антека».

Зокрема, на підтвердження вказаних фактів представником відповідача до матеріалів справи долучено наступні документи:

- копію відповідь на запит щодо на дання МД, що стали підставою для митного оформлення товарів, які підтверджують факт імпорту ТОВ «Прем'єр Груп» паперу для друкування етикеток Matisset Linen d у 2013-2015 роках № 19-70-61/36-7254 від 22.06.15 /а.с.149, 162/;

- копію контракту № 804/23273893/01/005 від 16.03.2005 року, відповідно до якого фірма «Buiro handlove «Krokowicz» (продавець) та позивач (покупець) домовилися, що продавець постачає за даним контрактом товар, а покупець приймає товар, що постачається та здійснює розрахунки з продавцем відповідно до умов даного контракту; загальна сума контракту складає 50000,00 євро і складається із сум поставки, зазначених в інвойсах і додатках /а.с.150-151, 183-186, 208-211/;

- копію додатку № 1 до контракту від 16.03.2005 року /а.с.187, 212/

- копію специфікації № 38 від 16.09.2013 року про поставку паперу, в т.ч., Matisset Linen /а.с.152, 188/;

- копію митної декларації (штап «Під митним контролем» (далі - ПМК) 31.10.2013 року) /а.с.163-164/;

- копію фактури /а.с.165/;

- копію довідки про транспортно-експедиційні витрати від 30.10.2013 року /а.с.166/;

- копії рахунків-фактур від 28.10.2013 року /а.с.167, 168/;

- копію специфікації від 28.10.2013 року /а.с.169, 170/;

- копію експортного документу /а.с.171/;

- копію митної декларації (ПМК 20.09.2013 року) /а.с.172-173/;

- копію фактури /а.с.174/;

- копію інвойс від 18.08.2013 року /а.с.175, 176/;

- копії специфікацій від 18.08.2013 року /а.с.177, 178/;

- копію довідки про транспортно-експедиційні витрати /а.с.179/;

- копії рахунків-фактур від 16.09.2013 року /а.с.180, 181/;

- копію специфікації від 16.09.2013 року /а.с.182/

- копію відомості про облік та розрахунок тари і пакувальних матеріалів у яких надходять товари, що підлягають митному оформленню в режимі імпорту від 04.06.2013 року /а.с.189/;

- копію відповіді на запит щодо надання копій МД, що стали підставою для митного оформлення товарів, які підтверджують факт імпорту ТОВ «Прем'єр Груп» паперу для друкування етикеток Matisset Linen d у 2013-2015 роках № 19-70-61/36-7410 від 26.06.15 року /а.с.191/;

- копію митної декларації (ПМК 22.08.2014 року) /а.с.192-193/;

- копія фактури /а.с.194/;

- копія довідки про міжнародні транспортні витрати № 22/08-146 від 22.08.2014 року /а.с.195/;

- копія рахунку-фактури від 20.08.2014 року /а.с.196, 197/;

- копії специфікації /а.с.198, 199/;

- копія експортного документу /а.с.200/;

- копію митної декларації (ПМК 03.11.2014 року) /а.с.201, 202/;

- копію інвойс /а.с.203/;

- копію довідки про міжнародні транспортні витрати № 03/11-146 від 03.11.2014 року /а.с.204/;

- копію рахунку-фактури від 31.10.2014 року /а.с.205, 206/;

- копію пакувального листа б/н від 31.10.2014 року /а.с.207/;

- копію специфікації № 47 від 31.10.2014 року про поставку паперу Matisset Linen /а.с.213/;

- копію відомості про облік та розрахунок тари і пакувальних матеріалів у яких надходять товари, що підлягають митному оформленню в режимі імпорту від 04.06.2013 року /а.с.214/;

- копію експортного документа /а.с.215/;

- копію митної декларації (ПМК 13.10.2014 року) /а.с.216, 217/;

- копію інвойс /а.с.218/;

- копія довідки про міжнародні транспортні витрати № 13/10-146 від 13.10.2014 року /а.с.219/;

- копію фактури /а.с.220, 221/;

- копія специфікації /а.с.222,223/;

- копія експортного документу /224/.

- витяг з інформаційної бази про імпортні операції позивача за вказаний період /а.с.117-123/.

Суд не бере до уваги покликання представника позивача на необхідність термінового придбання аналогічного товару в українського резидента, оскільки жодних доказів такої необхідності суду не надано.

На переконання суду безпідставними є покликання представника позивача на той факт, що у Польщі позивачем куплявся інший товар, папір у палетах - порізаний, а не в рулоні, з огляду на те, що позивачем самостійно долучено до матеріалів справи акти від 31.10.2014 року про отримання від ТОВ «Антека» паперу у кількості 20000 аркушів та 21000 аркушів, що відповідає маркуванню та упаковці товару /а.с.69,74/. Згідно з ВМД позивачем у Польщі придбавався папір тієї ж марки, порізаний у аркушах.

На запитання представника відповідача чому товар закуплявся одночасно у двох контрагентів ТОВ «Антека» та нерезидента, позаяк тонна паперу у польського нерезидента коштувала 25492 грн., а у ТОВ «Антека» 35364 грн., та про економічну доцільність таких дій, представник позивача зазначив, що з врахуванням податків ціна ТМЦ приблизно однакова. В той же час представник позивача не надав пояснень чому здійснювалась поставка товару з Польщі, а через декілька днів оформлялися документи по поставці товару від ТОВ «Антека».

Суд залишає поза увагою питання щодо порівняння цінової вигоди поставки товару від польського контрагента з ТОВ «Альтера», оскільки відносини позивача з нерезидентом не є предметом розгляду вказаної адміністративної справи.

Щодо господарських операцій з ТОВ «Інвет-Трейд-Груп» представником висловлено застереження щодо ненадання документів на підтвердження якості ТМЦ в порушення п.2.5 договору поставки, та як і у випадку з ТОВ «Альтера» накладні підписані неідентифікованою особою в порушення прикінцевих положень договору.

Крім того, до матеріалів справи долучено копію інвентаризаційної відомості власних основних засобів позивача станом на 01.04.2014 року на підтвердження необхідності ремонту основних засобів, однак зі змісту такої неможливо встановити показник зношення таких та не надано жодних відомостей чи вчинялося покращення таких до моменту виникнення спірних відносин з контрагентом «Інвест-Трейд-Груп», та що саме з використанням вказаних ТМЦ, одержаних від контрагента, відбувалося таке покращення, ким воно здійснювалось та яким чином.

Заслуговують уваги застереження представника відповідача щодо ТТН, виписаних на поставку ТМЦ ТОВ «Антека» та ТОВ «Інвест-Трейд-Груп», які полягають у тому, що в таких зазначено, що товар транспортувався з вул. Навроцького, 4 на вул. Пасічна, 162 м. Львів, позаяк підприємства контрагентів зареєстровані у м. Києві.

Представником позивача до матеріалів справи долучено копії заявок ТОВ «Антека» /а.с.227, 228/, де базис поставки значиться: EXW-Львів, вул. Навроцького, 4, однак документів, які б пояснювали відвантаження товарів з вул. Навроцького, 4 у м. Львові не надано, а можливість відвантаження ТМЦ з цієї адреси умовами договору не передбачено. З врахуванням викладеного такі ТТН не можуть вважатися належними доказами транспортування товару від ТОВ «Антека». Аналогічні відомості щодо місця відвантаження зазначено у ТТН від 30.09.2014 року на виконання договору поставки, укладеного між позивачем та ТОВ «Інвест-Трейд-Груп»: відвантаження товару здійснювалося з вул. Навроцького, 4 м. Львів. Щодо вказаних фактів представником позивача не надано жодних пояснень і у судових засіданнях.

Крім того судом встановлено, що у вказаних ТТН /а.с.52-53, 67-68, 72-73/ перевезення ТМЦ здійснювалося автомобілем який орендовано позивачем відповідно до договору найму (оренди) транспортного засобу від 18.01.2013 року марки ГАЗ 43100, реєстраційний № НОМЕР_2 водіємнаймодавцем ОСОБА_3 /а.с.100/.

Слід додатково звернути увагу на те, що умови вищевказаних Договорів позивача з його контрагентами передбачали надання виконавцями транспортних послуг силами постачальників, однак із вищевказаних актів перевірок контрагентів ТОВ «Прем'єр груп» та податкової інформації щодо них, встановлено відсутність у останніх власних чи орендованих транспортних засобів.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що хоча серед документів, з якими чинне податкове законодавство пов'язує право платника податків на податковий кредит та на формування валових витрат, документи на перевезення вантажу не перелічені як обов'язкові, однак для достеменного з'ясування реальності господарської діяльності суд вважає за необхідне дослідити документи, що підтверджують транспортування ТМЦ, документи на підтвердження виконання вантажно-розвантажувальних робіт, їх приймання та зберігання, однак, такі позивачем до матеріалів справи не долучено. Слід звернути увагу, що в матеріалах відсутні будь-які докази на підтвердження маршрутів перевезення; на підтвердження перевезення ТМЦ придбаних позивачем та ним ж реалізованих.

Також представником позивача до матеріалів справи на підтвердження факту розрахунку з його контрагентами долучено копію виписки по рахунку № 0001 з 01.10.2014 року /а.с.153-159/. Суд не бере до уваги вказаний документ, оскільки відомості наведені у таблиці вибірково, а у акті перевірки у розділі відомості про банківські рахунки позивача станом на момент складення акту (10.04.2015 року) відсутні відомості про наявність у ТОВ «Прем'єр Груп» вказаного рахунку. В той же час, згідно з вказаною випискою операції підприємством ведуться з вказаного рахунку ще з 2014 року та продовжуються у 2015 році.

Враховуючи викладене, висновок контролюючого органу про неправомірне включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ в сумі 206333,93 грн. за результатами господарських операцій з ТОВ «Інвест-Трейд-Груп», 196409,42 грн. з ТОВ «Антека» та 64228,35 грн з ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» на загальну суму 466972,00 грн., є обґрунтованим.

Таким чином, первинні документи, якими оформлено виконання цих операцій виключно для отримання податкової вигоди, не несуть достовірну інформацію і не можуть вважатися первинними документами у розумінні бухгалтерського і тим більше податкового обліку.

Суд зазначає, що пiдставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцiй з придбання товарiв (робiт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операцiях, а також оформлення зазначених операцiй необхiдними документами первинного облiку, що мiстять достовiрнi вiдомостi про обсяг та змiст господарської операцiї.

Зазначене свідчить про те, що документи вище перелічених контрагентів, в т. ч. Договори з ТОВ «Прем'єр груп» підписані про людське око, без наміру щодо виникнення та виконання зобов'язань, які передбачені в Договорах, а лише з метою документального оформлення господарських операцій, які в дійсності не відбувалися. Тому первинні документи, якими оформлено виконання цих операцій, містять недостовірну інформацію і не можуть вважатися первинними документами.

Наявність у позивача лише документів, які відповідно до ПК України необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту та валових витрат, зокрема виданих вказаними контрагентами позивача податкових накладних, сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, якщо Судом встановлено, що господарських правовідносин у дійсності не було.

Слiд зазначити, що обов'язок пiдтвердити правомiрнiсть та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного облiку покладається на платника-покупця товарiв (робiт, послуг), позаяк саме вiн є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартiсть, що пiдлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

Вiдмова в отриманнi податкової вигоди за наявностi у документах платника недостовiрних та суперечливих вiдомостей є його податковим ризиком. З цiллю пiдтвердження обґрунтованостi заявленої податкової вигоди необхiдно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної пiдприємницької або iншої економiчної дiяльностi, що слугує пiдставою для висновку про достовiрнiсть представлених первинних документiв, у тому числi щодо вiдомостей про учасникiв та умови господарських операцiй. Аналогічні правові позиції викладені Вищим адміністративним судом України в ухвалах № К/800/15312/13 від 20.01.2015 року. № К/9991/75968/12 від 02.04.2015 року, № К/800/60301/14 від 16.06.2015 року.

Факт допущення порушень контрагентами платника податків при сплаті своїх податкових зобов'язань сам по собі не є доказом недобросовісності платника податків. Разом з тим, Вищий адміністративний суд України акцентує увагу на тому, що за умови доведеності податковим органом, що платник при укладенні правочинів та виконанні господарських операцій діяв без належної обачливості та, виходячи з обставин такого укладення та виконання, знав або повинен був знати про порушення, допущені контрагентами, податкова вигода за такими операціями має бути визнана необґрунтованою.

Так, підприємницька діяльність здійснюються суб'єктом господарювання на власний ризик, а відтак у господарських правовідносинах учасники господарського обороту повинні проявляти розумну обачливість, адже наслідки вибору недобросовісного контрагента покладається на таких учасників. Так, належна податкова обачність, як законна передумова отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази, яка б підтверджувала прояв належної обачності при виборі контрагента.

Адже хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена останнім у постанові від 15 червня 2010 року № 10/91.

Принцип належної податкової обачності безпосередньо випливає із рішення Європейського суду з прав людини «Булвес АД проти Болгарії», на яке послалися попередні судові інстанції обґрунтовуючи правомірність відображення позивачем податковому обліку наслідків господарських операцій. У вказаному рішенні, з урахуванням якого, в силу положень ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права, зазначено, що платник ПДВ не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальником, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

У зв'язку з викладеним судом здійснено оцінку доводів контролюючого органу як з метою ретельної перевірки реальності виконання спірних господарських операцій, так і в контексті з'ясування прояву позивачем розумної обережності при виборі контрагента, достеменно перевіривши обставини щодо вибору позивачем постачальників, а також обставини щодо порядку укладення правочинів з цими контрагентами.

Суд звертає увагу на те, що за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду, доказів чого представником позивача не представлено.

Свідченням належної податкової обачності є не лише подання стандартного переліку документів, але й обґрунтування мотивів вибору постачальника та пояснення обставин укладення та виконання договору з контрагентом з урахуванням звичаїв ділового обороту у відповідній сфері, що не вчинено представником позивача.

Отже, заходи, спрямовані на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру, не є достатніми доказами сумлінності контрагентів, позаяк отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагента як добросовісного партнера, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників. Позивачем під час розгляду справи не представлено будь-яких доказів на підтвердження того, що він перевірив повноваження осіб, які діяли від імені його контрагента, ідентифікував осіб, що підписували документи від імені контрагентів.

Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необґрунтованих виплат.

У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що таке прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у позові слід відмовити повністю.

Згідно з п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1, 5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час подання позову (1218,00 грн.) та визначеної позивачеві спірним податковим повідомленням-рішенням загальної суми грошового зобов'язання, ставка за подання позову становить 4872,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Оскільки позивачем при звернення до суду сплачено 487,20 грн. /а.с.3/, а у задоволенні позову відмовлено повністю, стягненню з позивача підлягає судовий збір в сумі 4384,80 грн. (4872,00 грн. - 487,20 грн.).

Керуючись ст. ст. 2, 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Груп» (м. Львів, вул. Пасічна, 162; ) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 06.10.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.