Справа № 2а-2037/11/1370
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/67843/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бухтіярової І.О.,

Приходько І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області Державної податкової служби
на постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року
у справі№2а-2037/11/1370
за позовомДержавної податкової інспекції у Сокальському районі
доВідкритого акціонерного товариства «Елегал»
простягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

Державної податкової інспекції у Сокальському районі, правонаступником якої є Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області Державної податкової служби (далі по тексту - позивач, ДПІ у Сокальському районі Львівської області) звернулась до суду з позов до Відкритого акціонерного товариства «Елегал» (далі по тексту - відповідач, ВАТ «Елегал») про стягнення податкового боргу в сумі 25345,52 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2011 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2011 року скасовано та прийнято нову про часткове задоволення позову.

Позовні вимоги ДПІ у Сокальському районі Львівської області в частині стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Елегал» податкового боргу згідно податкових повідомлень - рішень: № /0 від 12 лютого 2010 року, № /0 від 02 березня 2010 року, № від 02 березня 2010 року, № від 13 квітня 2010 року, № від 30 квітня 2010 року, № від 29 червня 2010 року, № від 29 червня 2010 року залишено без розгляду.

Стягнуто до бюджету 184 (сто вісімдесят чотири) гривні 20 коп. з Відкритого акціонерного товариства «Елегал» (місцезнаходження: 80074, Львівська обл., Сокальський район, м. Великі Мости, вул. Львівська, 2 А, ) відповідно до податкового повідомлення - рішення № від 08 жовтня 2010 року.

Вважаючи рішення суду апеляційної інстанцій таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року, визнати нечинною постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2011 року та закрити провадження у справі.

Відповідач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких у її задоволенні просив відмовити.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що предметом позову є стягнення податкового боргу згідно податкових повідомлень-рішень: № /0 від 12 лютого 2010 року, № /0 від 02 березня 2010 року, № від 02 березня 2010 року, № від 13 квітня 2010 року, № від 30 квітня 2010 року, № від 29 червня 2010 року, № від 29 червня 2010 року, № від 08 жовтня 2010 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання, виходив з того, що на час розгляду справи сума податкового боргу у розмірі 25345,52 грн. не сплачена, доказів самостійної сплати зазначеної заборгованості відповідачем до суду не надано.

Залишаючи адміністративний позов в частині без розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пропуск податковим органом строку звернення до суду з відповідним позовом, визначеного частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини на момент звернення податкового органу до суду з позовом є Податковий кодекс України.

Стаття 36 Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) закріплює, що податковим обов'язком платника податку визнається його обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Такий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Проте, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе сам платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України закріплено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 названої статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналогічна норма була закріплена у підпункту 6.3.2 пункту 6.3 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ.

При цьому, відповідно до положень підпункту 6.4.1 пункту 6.4 статті 6 названого закону податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо:

а) сума податкового зобов'язання або податкового боргу, а також пені та штрафних санкцій (за їх наявності) самостійно погашається платником податків;

б) контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження;

в) рішення контролюючого органу про нарахування суми податкового зобов'язання або стягнення податкового боргу скасовується чи змінюється судом;

г) податкові зобов'язання (крім податкового боргу) розстрочуються або відстрочуються чи стосовно них досягається податковий компроміс та про це зазначається у відповідному рішенні про розстрочення, відстрочення або податковий компроміс;

д) податковий борг визнається безнадійним.

За результатами аналізу наведених положень податкового законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що визначальним питанням для вирішення справи є встановлення існування у позивача податкового боргу з податку на додану вартість з моменту направлення йому податкових вимог і до моменту звернення податкового органу з позовом про стягнення.

Також судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідно до пункту 1 статті 8 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та з метою забезпечення оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби згідно з чинними нормативно-правовими актами України наказом Державної податкової адміністрації України від 18 липня 2005 року №276, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 серпня 2005 року за № 843/11123 затверджено Інструкцію про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України (далі по тексту - Інструкція №276), яка діяла до 05 грудня 2013 року.

Названою Інструкцією встановлюється порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов'язкових платежів), надходження яких контролюється органами державної податкової служби і які передбачені бюджетною класифікацією України за доходами до Державного бюджету України, місцевих бюджетів та державних цільових фондів, надходжень на погашення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками, а також сум штрафних (фінансових) санкцій та пені, що застосовуються до платників податків відповідно до чинного законодавства (далі - платежі до бюджету).

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції №276 з метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету органами державної податкової служби на кожний поточний рік відкриваються особові рахунки за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Пунктом 3.6 названої Інструкції закріплено, що форми карток особових рахунків мають лицьовий та зворотний боки. На лицьовому боці картки відображаються умови справляння платежу та дані про платника податків.

Зворотний бік картки відображає стан розрахунків платників з бюджетом (суми нарахованого та сплаченого платежу, пені, штрафних (фінансових) санкцій, плати за кредит щодо розстрочених (відстрочених) податкових зобов'язань, суми податкового боргу, надміру та/або помилково сплачені, та суми, заявлені до відшкодування, й інше).

З огляду на викладене, для повного та всебічного з'ясування обставин по справі, обов'язковому дослідженню підлягає карта особового рахунку платника податків - відповідача, складена станом на дату звернення податкового органу до суду з відповідним позовом за весь період існування заборгованості.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за результатами перегляду судом апеляційної інстанції законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, Львівським апеляційним адміністративним судом не було розглянуто клопотання представника позивача про закриття провадження у справі у зв'язку з погашенням відповідачем податкового боргу заявленого до стягнення в даній справі.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до підпункту 15.2.1 пункту 15.2 статті 15 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-III у редакції, яка діяла на момент виникнення у відповідача податкового боргу (далі по тексту - Закон України №2181-III) податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

Дане положення кореспондується з положеннями пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, у якому зазначається, що податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

З огляду на викладене, а також враховуючи положення частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій закріплено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом в частині.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дав передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалене ним судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Згідно частин 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року у справі №2а-2037/11/1370 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: І.О. Бухтіярова

І.В. Приходько