Справа № 2а-23/11
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ К/800/19368/14

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року у справі № 2-а-23/11 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дережицької сільської ради, ОСОБА_3, третя особа - Управління Держкомзему у Дрогобицькому районі, про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Дережицької сільської ради, ОСОБА_3, третя особа - Управління Держкомзему у Дрогобицькому районі, в якому, із врахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати протиправним рішення № 175 від 16.10.2009 року сесії Дережицької сільської ради «Про затвердження місця розташування земельної ділянки для ведення особистого селянською господарства в с.Дережичі» та рішення № 179 Дережицької сільської ради від 25.12.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою», яким передано безоплатно у власність ОСОБА_3, яка проживає в с.Лішня земельну ділянку площею 0,0443 га. в с.Дережичі для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.04.2010 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення № 175 від 16.10.2009 року сесії Дережицької сільської ради «Про затвердження місця розташування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с.Дережичі» та рішення № 179 Дережицької сільської ради від 25.12.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою», яким передано безоплатно у власність відповідачці ОСОБА_4, земельну ділянку площею 0,0443 га в с.Дережичі для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з касаційною скаргою, у якій просять це рішення скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судами та обґрунтованості застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно з протоколом погоджувальної комісії Дережицької сільської ради від 10.10.2008 року ОСОБА_4 на підставі її заяви передано у власність земельну ділянку площею 0,01 га. під гаражне будівництво.

Рішенням № 175 від 16.10.2009 року «Про затвердження місця розташування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с.Дережичі», затверджено матеріали вибору земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр..ОСОБА_4 біля будинку АДРЕСА_1

Рішенням № 179 від 25.12.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою», надано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0443 га в с.Дережичі для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями органу місцевого самоврядування, позивачі звернулись до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 відведено земельну ділянку площею 0,0443 га під господарськими будівлями, на які остання не має правовстановлюючих документів і на користування якою претендують інші мешканці будинку, чим грубо порушено їхні конституційні права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

Колегія суддів вважає вірним такий висновок апеляційного суду, зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

У відповідності з статтею 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відповідно до закону.

Вирішуючи спір по суті, судом апеляційної інстанції надана належна оцінка спірним діям сільської ради, якою, при прийнятті спірних рішень обґрунтовано враховано відсутність інших заявників на момент передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_4, а також те, що спірною земельною ділянкою користувались попередні власники квартири, купленої ОСОБА_4, які зокрема висадили сад на цій земельній ділянці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що при прийнятті оскаржуваних рішень Дережицька сільська рада діяла в межах повноважень та згідно з вимогами діючого законодавства, з врахуванням інтересів всіх мешканців будинку АДРЕСА_1 зокрема і ОСОБА_4 Висновки суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження щодо належності спірної земельної ділянки до земель прибудинкової території.

Колегія суддів дійшла думки, що відмовляючи в задоволенні позову, судом апеляційної інстанції в повному обсязі встановлено обставини справи, що мають значення для її вирішення, відповідно визначено правове регулювання спірних правовідносин, постановлено правосудне судове рішення.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року у справі № 2-а-23/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: