Справа № 826/22418/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 вересня 2015 року 12:07 № 826/22418/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДержавного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України
до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України
проскасування постанови про арешт коштів боржника ВП №47407871 від 04 вересня 2015 року
за участю представників:

від позивача: Омельченко В.С.

від відповідача: Коблоша О.Й.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державний будівельний комбінат Управління справами Верховної Ради України (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач) про скасування постанови про арешт коштів боржника ВП №47407871 від 04.09.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державним виконавцем 04.09.2015 було накладено арешт на кошти боржника, який є позивачем у даній справі, втім вказані дії вчинені не за виконавчим документом, не в межах суми стягнення виконавчого збору, крім того, позивач не отримував вказаної постанови.

Просив суд скасувати постанову про арешт коштів боржника від 04.09.2015 ВП №47407871.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2015 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 29.09.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 29.09.2015 підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.09.2015 позов не визнав, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, вказав, що боржником добровільно виконано виконавчий документ, у зв'язку з чим, звільнено з-під арешту його кошти.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 29.09.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва, виданого 11.11.2014 у справі №910/13782/14 про стягнення з Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вент -Майстер» у розмірі 621 101,66 грн., головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Коблошем О.Й. було 31.03.2015 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 16 905,80 грн. у виконавчому провадженні ВП №45751476 та 30.04.205 відкрито виконавче провадження ВП №47407871 щодо виконання вказаної постанови.

04.09.2015 в межах виконавчого провадження ВП №47407871 головним державним виконавцем було прийнято постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках: МФО 320478, АБ «Укргазбанк», номер рахунку: 61014, МФО 380775, ф.-я «Київсіті» ПАТ КБ «Привтбанк», міста Києва, номер рахунку: 1020, 6637, МФО 3223131, АТ «Укрексімбанк», номер рахунку: 2610, МФО 328845, Одеське обласне управління АТ Ощад. м. Одеса, номер рахунку: 5306, 5306, та належать боржнику - Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України в межах суми 621 101,66 грн.

Позивач, вважаючи постанову відповідача про арешт коштів боржника протиправною, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 N 606-XIV (надалі по тексту - Закон N 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону N 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 6 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини третьої зазначеної статті Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах тощо.

Так, відповідно частини першої статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно пункту 7 частини другої статті 17 Закону №606, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Слід зазначити, що вказані вище норми нівелюють доводи позивача про безпідставність прийняття оскаржуваної ним постанови, оскільки, на його думку, постанова про стягнення виконавчого збору не є виконавчим документом.

На підставі пункту 2 частини другої статті 57 Закону №606 арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Позивач наголошує, що відповідачем протиправно накладено арешт на його кошти в межах стягнення суми основного боргу - 621 101,66 грн., а не суми виконавчого збору - 16 905,80 грн., а також, що державним виконавцем не було направлено йому, як боржнику, не пізніше наступного робочого дня, постанови про арешт на майно боржника.

Дійсно, частиною третьою вказаної статті Закону №606 (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) було передбачено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина четверта статті 57 Закону №606 у відповідній редакції).

В якості доказів направлення позивачу оскаржуваної постанови відповідачем надано суду лише супровідний лист, доказів отримання боржником вказаної постанови суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при накладенні арешту на кошти позивача відповідачем було допущено певні порушення.

Разом з тим, постановою про звільнення коштів та майна боржника з-під арешту від 25.09.2015 ВП №47407871 головним державним виконавцем Коблошем О.Й. на підставі пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчено у зв'язку з виконанням боржником виконавчого документу у повному обсязі, та зокрема, звільнено з-під арешту всі кошти боржника, що містіться на рахунках: МФО 320478, АБ «Укргазбанк», номер рахунку: 61014, МФО 380775, ф.-я «Київсіті» ПАТ КБ «Привтбанк», міста Києва, номер рахунку: 1020, 6637, МФО 3223131, АТ «Укрексімбанк», номер рахунку: 2610, МФО 328845, Одеське обласне управління АТ Ощад. м. Одеса, номер рахунку: 5306, 5306.

Отже, зважаючи на те, що виконавчий документ боржником виконаний, кошти боржника звільнено з-під арешту, відповідно постанова про арешт коштів боржника від 04.09.2015, яким накладено арешт на кошти позивача, є реалізованою та вичерпала свою дію.

Вимоги про скасування актів індивідуальної дії можуть стосуватися виключно діючих актів, адже задоволення такого позову має наслідком позбавлення такого акта юридичної сили (здатності до застосування).

Акт індивідуальної дії, який вичерпав свою дію, є юридичним фактом, що відбувся в минулому та призвів до виникнення певних правових наслідків. Юридичні факти або події минулого в принципі не можуть бути скасовані судом чи іншим органом.

Таким чином позов про скасування акта індивідуальної дії, що вичерпав свою дію, задоволенню не підлягає як такий, що не може призвести до захисту прав позивача (позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права).

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, позовні вимоги Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у даному випадку не стягуються.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук

Повний текст постанови виготовлений 06.10.2015.