Справа № 804/9793/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2015 р. Справа № 804/9793/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
при секретарі Жижиній К.П.
представника позивача Гончаренко І.Б.
представника відповідача Атрошенко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна фінансово-промислова група» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши чинне законодавство, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна фінансово-промислова група» зареєстроване 11.11.2004 року рішенням Дніпропетровського міського управління юстиції та знаходиться на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
На підставі плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання та наказів Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.02.2015 року №301, наказу від 27.02.2015 року №301 податковим органом проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року.
За результатами перевірки податковою інспекцією було складено акт №2132/04-62-22-1/33274481 від 17.04.2015 року, яким зафіксовано порушення ТОВ «ІФПГ» пп.14.1.27, пп.14.1.228 п. 14.1 ст. 14, пп.135.5.4 п.135.5 ст. 135, пп.138.1.1. п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток всього у сумі 5 400 321 грн. у тому числі за 2014 рік у сумі 5 400 321 грн.; пп.14.1.202 п.14.1 ст. 14, п. 185.1 ст.185, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість всього у сумі 15 967 грн., у тому числі за лютий 2014 року у сумі 9 967 грн. та за березень 2014 року у сумі 6 000 грн.; пп.14.1.202 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI перевіреним підприємством неправомірно завищено податковий кредит з податку на додану вартість всього у сумі 3 111 703 грн., у тому числі за січень 2014 року у сумі 408 604 грн., за лютий 2014 року у сумі 587 868 грн., за березень 2014 року у сумі 54 714 грн., за квітень 2014 року у сумі 248 069 грн., за травень 2014 року у сумі 395 974 грн., за червень 2014 року у сумі 630 916 грн., за липень 2014 року у сумі 288 195 грн., за серпень 2014 року у сумі 371 646 грн., за жовтень 2014 року у сумі 125 717 грн. по операціям з придбання товарів у ПП «Фебер», ТОВ «Ал-холдинг», ТОВ «Ресурс ойл груп», ТОВ «Трансстандарт-2002», ТОВ «Відродження Дніпро» та відповідно, в порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, перевіреним підприємством неправомірно завищено податкові зобов'язання з податку на додану вартість всього у сумі 3 073 979 грн., у тому числі за січень 2014 року у сумі 720 963 грн., за лютий 2014 року у сумі 569 427 грн., за квітень 2014 року у сумі 255 355 грн., за травень 2014 року у сумі 516 267 грн., за червень 2014 року у сумі 598 249 грн., за вересень 2014 року у сумі 378 718 грн. за жовтень 2014 року у сумі 35 000 грн. по операціям з подальшої реалізації вказаних товарів в ТОВ «ТПК «Промторгсервіс» та ТОВ «ДТЕК Трейдінг».
19.05.2015 року, не погодившись з висновками акту, позивач подав до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області заперечення за №1905/1.
Правомірність податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Податкового Кодексу України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток),операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
Порядок визначення доходів і їх склад встановлено статтею 135 Податкового кодексу України, відповідно якої, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статі 137, на підставі документів, визначених пунктом 135.2 цієї статті та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається, відповідно до пункту 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового Кодексу України, інші доходи включають вартість товарів (робіт/послуг) безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
У відповідності до п. 138.1 ст. 138 Податкового Кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 ст.138: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 ст.138, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 ПК України; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї ст.138 а у статті 139 ПК України.
Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України (п. 138.2 ст. 138 ПК України).
Так, підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Виходячи із системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Господарською операцією, згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (ліцензій, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Підставою для прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень, податковий орган зокрема визначив непідтвердженість факту придбання товарів у ПП «Фебер», ТОВ «Ал-Холдинг», ТОВ «Міл-Агро», ТОВ «Ресурс Ойл Груп», ТОВ «Трансстандарт-2002» та ТОВ «Відродження-Дніпро» з огляду на відсутність в них належним чином оформлених паперових носіїв та як наслідок непідтвердженість факту здійснення господарських операцій стосовно її подальшої реалізації покупцям ТОВ «ТПК «Промторгсервіс» та ТОВ «ДТЕК Трейдінг» та правомірність визначення сум податкових зобов'язань, податкового кредиту, витрат та доходу від такої реалізації.
Отже, податковий орган дійшов висновку, що оскільки не підтверджено факт реального вчинення господарських операцій по купівлі ТМЦ у ПП «Фебер», ТОВ «Ал-Холдинг», ТОВ «Міл-Агро», ТОВ «Ресурс Ойл Груп», ТОВ «Трансстандарт-2002» та ТОВ «Відродження-Дніпро» з позивачем, у останнього не виникає права на податковий кредит та відсутнє право на віднесення витрат з придбання товарів до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування. Зокрема позивачем завищено податкові зобов'язання та завищено дохід внаслідок подальшої реалізації товару на адресу ТОВ «ТПК «Промторгсервіс» та ТОВ «ДТЕК Трейдінг».
Підставою для таких висновків податкового органу стали акти перевірок та звірок контрагентів позивача, розбіжності податкових зобов'язань та податкового кредиту між позивачем та контрагентами в АІС «Податковий блок», відсутність коду УКТ ЗЕД в податкових накладних та відсутність реєстрації таких накладних в ЄРПН.
Так, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач мав фінансово-господарські відносини з постачальниками на підставі наступних договорів: договір купівлі-продажу нафтопродуктів №1205/1 від 12.05.2014 року з ПП «Фебер»; договір купівлі-продажу товару №0104КП від 01.04.2013 року з ТОВ «Ал-Холдинг»; договір поставки нафтопродуктів №2306 від 23.06.2014 року з ТОВ «Ресурс ойл груп»; договір купівлі-продажу товарів №0402-т від 04.02.2013 року з ТОВ «Відродження-Дніпро»; договір поставки №0000064 від 14.06.2013 року з ТОВ «Трансстандарт-2002» та договір поставки нафтопродуктів №108-1 від 01.08.2014 року з ТОВ «Міл-Агро».
В подальшому отриманий товар було реалізовано на адресу покупців ТОВ «ТПК «Промторгсервіс» за договором №0102-2 від 01.02.2013 року та ТОВ «ДТЕК Трейдінг».
В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними вказаних договорів, укладених позивачем з вищезазначеними контрагентами. Факт укладення цих договорів та їх виконання сторонами підтверджується фактичними обставинами справи, зокрема первинними документами, які фіксують здійснення господарських операцій на виконання умов договорів.
На виконання умов договорів між ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» та зазначеними контрагентами підписано відповідні видаткові та податкові накладні, акти звірки взаєморозрахунків, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, товарно-транспортні накладні та банківські виписки, специфікації, сертифікати, які дають можливість встановити зміст і обсяг поставленого товару, характеристики кількісних показників та суму відповідних витрат позивача.
Всі надані первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Окрім того, в процесі розгляду справи cудом було встановлено, що ПП «Фебер», ТОВ «Ал-Холдинг», ТОВ «Міл-Агро», ТОВ «Ресурс Ойл Груп», ТОВ «Трансстандарт-2002» та ТОВ «Відродження-Дніпро», ТОВ «ТПК «Промторгсервіс» та ТОВ «ДТЕК Трейдінг» були зареєстровані як платники ПДВ та мали право видавати податкові накладні.
Отже, враховуючи, що первинні бухгалтерські документи на продаж товарів та надання робіт/послуг від контрагентів, виписані особами, які на час їх видання не втратили статус платника податку на додану вартість, суд погоджується з позицією позивача щодо правомірності включення до складу податкового кредиту сум ПДВ.
Посилання відповідача в акті перевірки як на підставу відсутності господарських операцій між позивачем та ПП «Фебер», ТОВ «Ал-Холдинг», ТОВ «Міл-Агро», ТОВ «Ресурс Ойл Груп», ТОВ «Трансстандарт-2002» та ТОВ «Відродження-Дніпро», ТОВ «ТПК «Промторгсервіс» та ТОВ «ДТЕК Трейдінг» на акти про неможливість проведення зустрічних звірок та перевірок контрагентів не можуть вважатися безперечними доказами підтвердження нереальності спірних господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Стосовно посилання податкового органу в акті перевірки на той факт, що в графі 4 податкових накладних не зазначено код за Українським класифікатором товарів ЗЕД мазуту паливного - 2710, та відсутності реєстрації таких податкових накладних в ЄРПН, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначається зокрема код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Відповідно до абзацу 4 пункту 215.1 статті 215 Податкового кодексу України, до підакцизних товарів належать нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне.
Відповідно до абзацу 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року. Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.
Наказом Міністерства доходів і зборів України №10 від 14.01.2014 року «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» встановлено, що у разі постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, на всіх етапах постачання товарів заповнюється графа 4 у податковій накладній.
В даному випадку, товар що придбавався позивачем та в подальшому був реалізований «мазут паливний М-100». Вважаючи мазут паливний нафтопродуктом, що підлягає оподаткуванню акцизним податком, податковий орган прийшов до висновку про порушення позивачем статей 185, 187, 188 Податкового кодексу України за відсутності заповненої графи 4 податкових накладних та їх відсутність в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Перевіряючими на підставі сертифікатів відповідності продукції зроблено висновок, що мазут паливний має код УКТ ЗЕД 2710.
При цьому, відповідно до групи 27 за УКТ ЗЕД віднесено палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні. У товарній позиції 2710 термін «нафта та нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід (мінералів)» означає не тільки нафту та нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід, але і аналогічні продукти, а також продукти, що містять передусім змішані ненасичені вуглеводи. Ці продукти можуть бути одержані будь-яким способом за умови, що маса неароматичних складових частин перевищує масу ароматичних.
У Податковому кодексі України (стаття 215) залишено без змін норму щодо оподаткування акцизним податком товару за описом "тільки паливо пічне", що класифікується за кодами 2710 19 61 00, 2710 19 63 00, 2710 19 65 00 та 2710 19 69 00.
Крім того, Міністерством фінансів надіслано інформацію, викладену у листі Державного підприємства Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "МАСМА" Міністерства палива та енергетики України від 24.01.2011 N 10/10-61, щодо фізико-хімічних показників, визначених у ГСТУ 320.00149943.010-98 "Паливо пічне побутове".
У згаданому листі зазначено, що згідно діючої нормативної документації на нафтопродукти, продукту (або групи продуктів) з назвою "пічне паливо" не існує. Близьким, виходячи з назви продукту, є паливо пічне побутове, що відповідає вимогам ГСТУ 320.00149943.010-98 "Паливо пічне побутове (ППП). Технічні умови", яке призначене для комунально-побутових потреб, для підприємств сільського господарства, а також для постачання населенню. Паливо пічне побутове може містити до 80 % середньодистилятних фракцій і лише 20 % важких залишків від переробки нафтової сировини.
Паливо нафтове мазут отримують із продуктів первинної та вторинної переробки нафти, газоконденсатної сировини і призначене для транспортних та стаціонарних котельних і технологічних установок. В Україні на мазут діє ДСТУ 4058-2001 "Паливо нафтове. Мазут. Технічні умови". Товарні мазути марок 40 та 100 виготовляють із важких залишків переробки нафти (фракція, що википає вище 360° C). Для зниження температури застигання мазутів до них додають 8 - 20 % середньодистилятних фракцій.
Вищезгадані палива відрізняються за своїми фізико-хімічними показниками, насамперед фракційним складом, в'язкістю, температурою спалаху, густиною тощо, які зазначені у додаткових примітках до 27 групи УКТ ЗЕД.
Таким чином, мазут паливний 100 не є "пічним паливом".
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що «мазут паливний 100», що був предметом поставки в період, що перевірявся не є підакцизним товаром, а відтак у податкових накладних зазначення коду згідно з УКТ ЗЕД не є обов'язковим.
З огляду на вищезазначений висновок суду, судом також не приймається посилання податкового органу на порушення норм Податкового кодексу України через відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписаних на адресу позивача оскільки відповідно до п.11 підрозділу 2 Розділу ХХ Податкового кодексу України з 1 січня 2012 року до Єдиного реєстру податкових накладних підлягає включенню податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів.
Крім того слід зазначити, що у разі підтвердження дійсного виконання вiдповiдних господарських операцій певні недоліки первинних документів є свідченням недобросовiсностi постачальника та не можуть слугувати підставою для притягнення платника податку-покупця до вiдповiдальностi.
Судом також не приймаються посилання відповідача на наявність розбіжностей в автоматизованій системі АІС «Податковий блок» податкових зобов'язань і податкового кредиту позивача та його контрагентів, оскільки останні зроблені податковим органом самостійно на підставі актів перевірок та звірок та не можуть свідчити про нереальність здійснених господарських операцій позивачем.
З огляду на наведене, на переконання суду, господарські операції ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» та ПП «Фебер», ТОВ «Ал-Холдинг», ТОВ «Міл-Агро», ТОВ «Ресурс Ойл Груп», ТОВ «Трансстандарт-2002», ТОВ «Відродження-Дніпро», ТОВ «ТПК «Промторгсервіс» та ТОВ «ДТЕК Трейдінг» є реальними, направленими на настання правових наслідків, які обумовлені ними та підтверджені належним чином складеними первинними документами. Тобто, ТОВ «ІФПГ» має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку зокрема при визначені об'єкту оподаткування податком на додану вартість та при формуванні податкової звітності з податку на прибуток приватних підприємств.
Отже, приймаючи до уваги зазначене, суд вважає помилковими висновки податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту та заниження податку на прибуток.
Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.
Під час розгляду справи відповідачем за правилами частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, відповідачем не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.
У ході розгляду справи відповідачем не доведений факт несумісності предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності ТОВ «ІФПГ». Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагенти є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірними правочинами, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів, відповідач до суду не подав.
Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не відповідають частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим адміністративний позов ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна фінансово-промислова група» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2015 року.

Суддя С.І. Озерянська