Справа № 804/8614/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 р. Справа № 804/8614/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
розглянувши у скороченому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області до Фермерського господарства «Сура» про стягнення 1065грн. 37 коп., -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2015р. Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області звернулося з позовом до Фермерського господарства «Сура» та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах згідно п. «б-з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» колишньому працівникові відповідача, нарахованих у червні 2015р. у сумі 1065,37 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку у позивача як платник єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. На підприємстві відповідача працювала гр.ОСОБА_2 на посаді, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та яка з 20.04.2005р. отримує пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «ж» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як багатодітна мати, яка працювала у сільському виробництві. До 01.01.2015р. відповідач був платником фіксованого сільськогосподарського податку, платники фіксованого сільськогосподарського податку були звільнені від відшкодування витрат по пільгових пенсій, понесених УПФУ. Однак з 01.01.2015р. Законом України №71-УІІІ були внесені зміни до п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України згідно цих змін з переліку загальнодержавних податків виключено фіксований сільськогосподарський податок, а отже згідно ст.1, ст.4 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» на відповідача покладено обовязок про відшкодування позивачеві фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. «б-з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Так, згідно розрахунку грошових коштів відповідачеві нарахована сума виплат для відшкодування відповідачем за червень 2015р. у сумі 1065,37 грн., які не були сплачені відповідачем станом на 30.06.2015р. У звязку з наведеним, позивач просить стягнути вказану суму боргу з відповідача згідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 16.07.2015р. було відкрито скорочене провадження та зобовязано відповідача надати письмові заперечення на позов або заяву про визнання позову у десятиденний строк після одержання ухвали (а.с.2).

Відповідач про відкриття провадження у даній справі та про розгляд справи у скороченому провадженні повідомлений належним чином 21.07.2015р. у відповідності до вимог ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с.50).

27.08.2015р. відповідач подав до канцелярії суду заперечення на позов у яких просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що ОСОБА_2 було призначено пенсію за віком на пільгових умовах як багатодітній матері, яка працювала у сільськогосподарському виробництві відповідно до п.п. «ж» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до положень абз.5 п.п.1 п.2 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особам, пенсії яким призначені відповідно до п. «в-е» та «ж» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється до 1 січня 2005р. за рахунок коштів Пенсійного Фонду, а з 1 січня 2005р. за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону. За викладеного, відповідач вважає, що оскільки ОСОБА_2 призначено пенсію на підставі п. «ж» ст. 13 Закону України «Про Пенсійне забезпечення» фактичні витрати на виплату та доставку пільгової пенсії не підлягає відшкодуванню відповідачем з урахуванням того, що згідно абз. 5 п.п.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ці витрати покриваються за рахунок коштів Державного бюджету України. Окрім того, відповідач вказує і на те, що згідно ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» багатодітні жінки мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років,а отже, на думку відповідача, оскільки гр. ОСОБА_2 виповнилося 50 років і вона має стаж більше ніж 15 років, відповідач звільняється від обовязку сплачувати фактичні витрати на виплату і доставку їй пільгової пенсії.

За приписами п.4 ч.2 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо, зокрема, стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях субєкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Отже, виходячи з того, що позивач просить стягнути суму боргу, яка виникла на підставі розрахунку фактичних витрат, яке є рішенням субєкта владних повноважень, строк оскарження якого завершився, даний спір підлягає розгляду в порядку скороченого провадження на підставі п.4 ч.2 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення.

За приписами п.4 ч.5 ст. 183-2 вказаного Кодексу, справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше пяти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Враховуючи наведене, подання відповідачем заперечень на позов 27.08.2015р., перебування у цей час судді у відпустці з 11.08.2015р. по 17.09.2015р.,оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини у справі та надані докази, суд находить підстави достатніми для прийняття рішення у даній справі у скороченому провадженні, одноособово, без проведення судового засідання, без виклику осіб, які беруть участь у справі згідно вимог ч.4, п.4 ч.5 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наданих сторонами наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Фермерське господарство «Сура» зареєстроване як юридична особа 23.11.2001р. за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Миколаївка та знаходиться на обліку як платник єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ станом на 18.03.2015р. (а.с.10-12).

Згідно заяви гр. ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка працювала у ФГ «Сура», відомостей, наведених у копії протоколу 3187 від 28.04.2005р. видно, що ОСОБА_2 була призначена пенсія як багатодітній матері, яка працювала у сільському господарстві на підставі п. «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією відповідного протоколу та копією довідки відповідача (а.с.17-20).

Позивачем на адресу відповідача було направлено розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загаьнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до п. «б-з» Закону України «Про пенсійне забезпечення» з лютого 2015р. від 02.02.2015р. за №465/02/22 відносно відшкодування фактично понесених витрат на виплату та доставку пільгової пенсії гр. ОСОБА_2 у розмірі 1065,37 грн. (а.с.13).

Факт виплати позивачем пенсії на пільгових умовах гр.ОСОБА_2 за червень 2015р. підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії та розрахунком фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України №1058, призначених відповідно до пунктів «б-з» Закону України «Про пенсійне забезпечення» за червень 2015р. у сумі 1065,37 грн. (а.с.15-16).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії гр.ОСОБА_2, за червень 2015р. у розмірі 1065,37 грн. посилаючись на те, що обовязок по відшкодування таких витрат Пенсійного фонду по виплаті пільгових пенсій, призначених відповідно до п. «б-з» Закону України «Про пенсійне забезпечення» покладено на відповідача згідно до вимог п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (1058) та відповідно до п.1 ст.1, п.1 ст.2, п.1 ст.4 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» із наступними змінами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначала категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах. До 17 лютого 2000р. вказана стаття, крім визначення категорій працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, регулювала порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пп. «б-з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Законом України від 17.02.2000р. «Про внесення змін до деяких законів України» порядок внесення плати на покриття фактичних витрат на виплату і доставку пенсій змінено, а саме: ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - виключено, проте, врегульовано порядок покриття витрат на виплату та доставку пільгових пенсій шляхом введення окремого виду збору на обовязкове державне пенсійне страхування у Законі України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що платники збору на обовязкове державне пенсійне страхування, передбачено, що платники збору на обовязкове державне пенсійне страхування, визначені у статті 1 цього Закону, повинні сплачувати збір на обовязкове державне пенсійне страхування у розмірах, встановлених ст.4 цього Закону, що визначається у відсотковому відношення від обєкта оподаткування, який передбачений ст.2 цього Закону.

Так, згідно до абз.4 пункту 1 ст.2, абз.3 пункту 1 статті 4 вищенаведеного Закону, субєкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обовязкове державне пенсійне страхування у 100 відсотковому розмірі від об'єкта оподаткування, якими у тому числі є і фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Також на підприємства, організації незалежно від форм власності покладено обовязок по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пунктів «б-з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В той же час, абзацом 5 п.п.1 п.2 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсій, особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в"-"е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених норм, можна дійти висновку про те, що з 1 січня 2005р. виплата особам пенсій, призначених відповідно до п. «ж» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України №1058.

Окрім того, судом при прийнятті даного судового рішення враховується і норми ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка є чинною як на момент призначення пенсії, так і діє у 2015р. за якими жінки, які народили пятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56).

Також і згідно п.п. п.п.3 та 6 п.3 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що тимчасово, до прийняття відповідного закону, жінки, які народили пятеро і більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. У цим випадках розміри пенсій фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України (п.п.6 п.3 розділу ХУ Прикінцевих положень.

Так, як вбачається із копій наявних в матеріалах справи документів, пенсія гр.ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) була призначена як багатодітній матері, вона 26.06.2012р. досягла 50 років, має більш ніж 15 років трудового стажу згідно відомостей, наведений у копії протоколу 3187 від 28.04.2005р., а отже, гр. ОСОБА_2 повинна виплачуватися пенсія за віком з Державного бюджету України відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.п.3 та 6 п.3 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

За викладених обставин та виходячи з того, що матеріалами справи підтверджений факт призначення гр. ОСОБА_2 пенсії як багатодітній матері, яка працювала у сільськогосподарському виробництві, тобто на підставі п. «ж» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що зазначено також і у позові, досягнення нею 50 років, наявність трудового стажу більше 15 років, суд приходить до висновку, що вказана пенсія повинна виплачуватися за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України №1058, а отже, у відповідача відсутній обовязок по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсії, виплаченої позивачем гр. ОСОБА_2 за червень 2015р. у сумі 1065,37 грн. з урахуванням ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», абзацу 5 п.п.1 п.2, п.п.3 та 6 п.3 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Позивачем у позові не було наведено жодних обґрунтованих підстав правомірності заявленого позову про стягнення з відповідача фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії, призначеної гр.ОСОБА_2 на підставі п. «ж» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» понесених позивачем за червень 2015р. у сумі 1065,37 грн. з огляду на те, що обовязок по відшкодуванню вказаних витрат у відповідача відсутній з урахуванням вимог абз.5 п.п.1 п.2 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Приймаючи до уваги викладене, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 72, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області до Фермерського господарства «Сура» про стягнення 1065 грн. 37 коп. відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст.ст.183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст.ст.183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1