Справа № 2-а-487/2010
Суддя: Микитин В. Я.
Дата ухвалення: 2010-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-487/2010р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010року Сколівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.;

при секретарі Корнуті Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу ДАІ з ОАТ Сколівського району та ATI при ГУ МВС України у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною і скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВС № 166684, складену 20.09.2010 року відносно нього начальником Відділу ДАІ з ОАТ Сколівського району та АТІ при ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 і якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КпАП України у вигляді сплати штрафу в дохід держави у розмірі 1360 грн.. Позовну заяву мотивує тим, що автодорога С 141526 знаходиться у належному стані і обладнана необхідними дорожніми знаками, а тому не було підстав притягати його до адміністративної відповідальності за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг. Крім того зазначає, що він не отримував жодного припису про необхідність обладнання дороги, роботи проводити не міг у звязку з відсутністю відповідного фінансування і тому не може нести відповідальність за подібного роду порушення.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить адміністративний позов задовольнити.

Відповідач - Відділ ДАІ з ОАТ Сколівського району та ATI при ГУ МВС України у Львівській області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про день та час судового розгляду справи, заяви про перенесення розгляду справи не подав.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

З оскаржуваної постанови серії ВС № 166684 від 20.09.2010 року (а. с. 6) вбачається, шо позивач, як особа, що відповідальна за дотримання правил, норм і стандартів у галузі безпеки дорожнього руху на ділянці автодороги С141526 с. Тишівниця порушив вимоги п. 3.1. та п. 4.1. ДСТУ 3587-97, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху шляхом обладнання автодороги дорожніми знаками та її належне покриття, у звязку з чим і був притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 140 КпАП України.

Об'єктивна сторона правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. № 198, які поширюються на автомобільні (позаміські) дороги, міські вулиці і дороги загального користування, залізничні переїзди в межах смуги їх відчуження та червоних ліній і є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів і користувачів, встановлюють визначене коло обов'язків власників зазначених дорожніх об'єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій, користувачів дорожніх об'єктів та спеціалізованих служб організації дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності.

Відповідно до пункту 22 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху відноситься до компетенції власників автомобільних доріг, а пунктом 9 зазначеної норми передбачена можливість власника автомобільних доріг передачі права щодо їх експлуатаційного утримання іншим юридичним особам. Що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, то така, у відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про дорожній рух» покладається на Державну автомобільну інспекцію МВС України.

Пунктом 2 Розділу І зазначених вище Єдиних правил встановлено, що ремонт і утримання дорожніх обєктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у державній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору». Вказане підтверджує факт передачі власником автомобільних доріг, що перебувають у державній власності права щодо їх експлуатаційного утримання юридичним особам - дорожньо-експлуатаційним організаціям, які належать до сфери управління «Укравтодору».

«Сколівський райавтодор» є філією ДП «Львівський облавтодор», яке входить у сферу управління «Укравтодору» і, таким чином, здійснює ремонт і утримання дорожніх обєктів у Сколівському районі Львівської області, які перебувають у державній власності.

У судовому засіданні встановлено, що позивач працює шляховим майстром Філії «Сколівський райавтодор» ДП «Львівський облавтодор», що підтверджується копією посадової інструкції (а. с. 20-22). З пункту 2 розділу II зазначеної інструкції вбачається, що одним із обов'язків шляхового майстра є забезпечення виконання ввіреною йому дільницею у встановлений строк завдань по будівництву, ремонтах і утриманню автомобільних доріг і шляхових споруд.

Таким чином, позивач відноситься до тієї категорії посадових осіб, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг та шляхових споруд і він являється субєктом правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 140 КпАІІ України.

Суд не бере до уваги посилання позивача на той факт, що ввірена йому ділянка автодороги знаходяться у належному стані, оскільки ним не надано суду жодного доказу на підтвердження цього і такі у матеріалах справи відсутні. Суд також не може посилатися на твердження позивача у судовому засіданні про те, що він не являється відповідальним за дотримання правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні ввіреної йому автодороги, так як останнім не надано відповідного документа, з якого б вбачалося відсутність у нього вказаних вище посадових обовязків, або ж будь-якого іншого доказу про наявність таких у інших посадових осіб. Не може суд також посилатися і на твердження позивача про те, що він не міг належно виконувати обов'язки по утриманню ввіреної йому ділянки автомобільної дороги, оскільки відсутнє фінансування для її належного покриття та облаштування дорожніми знаками і він працює неповний робочий час, оскільки таке не звільняє позивача від покладених на нього обовязків.

З огляду на вказане вище суд вважає доведеним у повній мірі правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 140 КпАП України за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху при утриманні ввіреної йому ділянки автомобільної дороги, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 9, 70, 71-72, 86, 94, 159, 160-163, 171-2 КАС України, ст. ст. 287-289, 293 КпАП України, ст. ст. 7, 10 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. ст. 1, 3, 12 Закону України «Про дорожній рух». Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 року «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу ДАІ з ОАТ Сколівського району та ATI при ГУ МВС України у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови серії ВС № 166684 від 20.09.2010 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КпАП України відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Постанова суду у відповідності до ч. 2 ст. 171-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Я. Микитин