Справа № 804/12908/14
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 р. cправа № 804/12908/14

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «СА.ГА.ПА», відповідача 2 - ОСОБА_1, відповідача 3 - ОСОБА_2, за участі прокуратури Дніпропетровської області, про визнання недійсними угод, -

в с т а н о в и в :

22 серпня 2015 року Верхньодніпровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати недійсним договір № 01/4 на виконання сільськогосподарських робіт від 01.04.2013 р., укладений між ТОВ «СА.ГА.ПА» та ОСОБА_3, визнати недійсним акт прийому-передачі майнових прав за договором № 01/4 на виконання сільськогосподарських робіт; визнати недійсним договір застави врожаю соняшника, розташованого на земельній ділянці: поле №8, загальною площею 162 га, Гуляйпільська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 21.08.2013 р.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що у провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Верхньодніпровської ОДПІ про визнання недійсною угоди на проведення торгів та договору купівлі-продажу посівів соняшника на кореню, в якій позивачем заявлено зустрічний позов про визнання недійсним договору № 01/4 на виконання робіт, укладеного між ТОВ «СА.ГА.ПА» та ОСОБА_3, та договору застави врожаю соняшника від 21.08.2013 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у цій справі провадження в частині розгляду зустрічного позову Верхньодніпровської ОДПІ було закрито з підстав підсудності даного позову адміністративним судам в порядку адміністративного судочинства. З цих підстав, а також посилаючись на вимоги пп.19-1.1.23 п. 19-1.1, ст. 19-1 ПК України, згідно яких контролюючі органи організовують роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки та розпорядження безхазяйним майном та іншим майном, що переходить у власність держави, позивач вважає, що заявлені ним позовні вимоги мають бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства. Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на те, що при укладенні договору № 01/4 від 01.04.2013 р. у ТОВ «СА.ГА.ПА» були відсутні жодні належні документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку та врожай соняшника на ній, а тому й права розпорядження спірним майном відповідач не мав. Зазначені доводи, на думку позивача, підтверджуються листом відділу Держземагентства Криничанського району Дніпропетровської області № 2889/04-08 від 10.10.2013 р., згідно з яким, право власності на земельні ділянки в контурах 73, 74 (поле № 8) станом на 01.10.2013 року не зареєстроване. Таким чином, зважаючи на фактичне встановлення безхазяйності спірної земельної ділянки площею 162 га, позивач вважає договір № 01/4 на виконання сільськогосподарських робіт від 01.04.2013 р., укладений між ТОВ «СА.ГА.ПА» та ОСОБА_3, а також договір застави врожаю соняшника, вирощеного на цій земельній ділянці, а саме: поле № 8, загальною площею 162 га, Гуляйпільська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 21.08.2013 р., такими, що укладені з порушенням норм чинного законодавства, та просить їх визнати недійними (а.с. 2-4).

В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що податковим органом було встановлено, що земельні ділянки, на яких вирощено спірний врожай, у власність або користування відповідачу-1 не надавалися, правовстановлюючі документи та дані у відділі Держземагенства на них відсутні, що свідчить про те, що у законному володінні чи користуванні вони не перебувають, а отже, є самовільно зайнятими. Відповідно, і договір № 01/4 від 01.04.2013 р., укладений між ТОВ «СА.ГА.ПА» та ОСОБА_3 на виконання сільськогосподарських робіт, а також договір застави врожаю соняшника, вирощеного на самовільно зайнятій земельній ділянці, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 21.08.2013 р., є протиправними. Натомість, до функцій податкового органу, у відповідності до п.п. 19-1.1.23 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України, належить організація роботи з виявлення, обліку, збереження, оцінки та розпорядження безхазяйним майном та іншим майном, що переходить у власність держави, а також з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення митного та податкового законодавства. Посилаючись на вказану норму закону, а також на п.п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України, згідно якого, контролюючі органи мають право звертатися до суду, в тому числі, подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб про визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законом заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами, позивач просить задовольнити його вимоги у повному обсязі (а.с. 36-37).

Представником відповідача-1 адвокатом ОСОБА_4 надано до суду заперечення проти адміністративного позову від 29.01.2015 р., в яких він зазначив про відсутність повноважень податкового органу на пред'явлення позову про визнання правочинів недійсними з підстав, що не пов'язані з реалізацією функцій щодо здійснення контролю за правомірністю нарахування і сплати податків. Крім того, представник відповідача вважає, що без оформлення відповідних рішень органами державної влади та місцевого самоврядування, посилання податкового органу на протиправне користування земельною ділянкою з боку відповідача є необґрунтованим та передчасним. Також, посилається на норми земельного законодавства, що стосуються використання самовільно зайнятих земельних ділянок та набуття права власності на врожай, що був отриманий внаслідок такого користування, та наполягає на тому, що виключається можливість розглядати врожай як безхазяйне майно, оскільки, у відповідності до ст.ст. 90, 95, 212 ЗК, самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених під час незаконного користування ними. Отже, поновлення порушених прав та захист суспільних інтересів у спірних правовідносинах має здійснюватися лише шляхом заявлення позовів відповідними органами державної влади або місцевого самоврядування про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння та визнання права на незібраний врожай. Посилаючись на викладене, просить визнати позовні вимоги такими, що виходять за межі контрольних функцій податкового органу, та відмовити у їх задоволенні з цих підстав (а.с. 53-56).

21.04.2015 року до суду надійшло повідомлення про вступ прокурора у справу з метою захисту інтересів держави (а.с. 136-137).

В судовому засіданні 07.07.2015 р. представники позивача за довіреністю ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали поданий позов. З клопотаннями про залучення додаткових доказів у справі до суду не звертались, та повідомили про відсутність потреби у виклику свідків чи проведенні судових експертиз по справі.

Прокурор Міщук Н.П. підтримала заявлені позовні вимоги, та зазначила, що додаткових доказів не має, обґрунтовує свою позицію доводами, викладеними податковим органом у позовній заяві.

Відповідачі 2 та 3, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертались, письмових пояснень по суті спору не надали.

За викладених обставин, у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, розгляд справи завершено без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

01.04.2013 року між ТОВ «СА.ГА.ПА» та ОСОБА_3 укладено договір на виконання сільськогосподарських робіт, згідно якого, ОСОБА_7 повинен здійснити роботи сільськогосподарського призначення, перелік яких визначається у додатку до даного договору, а ТОВ «СА.ГА.ПА.» - прийняти та оплатити виконані роботи. У разі несплати замовником вартості здійснених виконавцем робіт, до виконавця за умовами даного договору переходять права на врожай, розташований на земельних ділянках, на яких виконувались сільськогосподарські роботи (а.с. 5-7).

Сторонами у справі не заперечується, що замовником за вказаним договором на виконання сільськогосподарських робіт не було оплачено здійснені виконавцем роботи, у зв'язку з чим, 10.05.2013 року ними був складений акт прийому-передачі майнових прав за договором № 01/4 від 01.04.2013 р. на виконання сільськогосподарських робіт, за яким майнові права на врожай соняшнику перейшли до ОСОБА_3 (а.с. 8)

21.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір застави від 21.08.2013 р., предметом якого виступили майнові права на врожай соняшника, передані ОСОБА_3 за договором № 01/4 від 01.04.2013 р.

27.08.2013 року Верхньодніпровською ОДПІ на вимогу прокуратури Криничанського району Дніпропетровської області здійснено заходи по встановленню правового статусу вказаного врожаю, та на підставі листа відділу Держземагентства Криничанського району Дніпропетровської області від 10.10.2013 р. № 2889/04-08, згідно з яким, право власності на земельні ділянки в контурах 73, 74 (поле № 8) станом на 01.10.2013 р. не зареєстроване, проведено постановку на облік посіву соняшника на земельних ділянках: поле № 8, загальною площею 162 га, Гуляйпільська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області, як безхазяйного майна, а 18.09.2013 р. здійснено його реалізацію, як швидкопсувного (а.с. 95-100).

В подальшому, угоду від 12.09.2013 р., укладену Верхньодніпровською ОДПІ з Правобережною товарною біржею, а також договір купівлі-продажу посівів соняшника на кореню, укладений між Правобережною товарною біржею та ТОВ «Лара», оформлений протоколом № 1 від 18.09.2013 р. про проведення біржових торгів, а також акт приймання-передачі № 1 від 18.09.2013 р., оскаржено ОСОБА_2 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в порядку цивільного судочинства (а.с. 110-113).

В свою чергу, Верхньодніпровською ОДПІ в межах зазначеної цивільної справи (№2/205/1904/14) подано зустрічний позов про визнання недійсним договору № 01/4 від 01.04.2013 р. на виконання робіт, укладеного між ТОВ «СА.ГА.ПА» та ОСОБА_3, та договору застави врожаю соняшника від 21.08.2013 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2014 р. провадження в частині розгляду зустрічного позову було закрито з підстав підсудності даного позову адміністративному суду в порядку адміністративного судочинства.

У зв'язку з чим, податковий орган звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

При цьому, суб'єкт владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України - це орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Вказані положення кореспондуютьсмя з ч. 4 ст. 50 КАС України, згідно якої, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повновжань, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у зазначених в п.п. 1-4 ч. 4 ст. 50 КАС випадках, та в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, зазначення в адміністративному позові, який подається до суду за зверненням суб'єкта владних повноважень, норми права, що передбачає можливість такого звернення на виконання своїх повноважень згідно законодавства, є обов'язковим.

В даному випадку позивач, звертаючись до суду з позовом до юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «СА.ГА.ПА», а також громадян ОСОБА_3, ОСОБА_2, з вимогою про визнання недійсними угод та акту прийому-передачі майнових прав, підставою для звернення до суду зазначив п.п. 19-1.1.23 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України.

Так, п.п. 19-1.1.23 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України встановлено, що контролюючі органи організовують роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки та розпорядження безхазяйним майном та іншим майном, що переходить у власність держави, а також з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення митного і податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

З наведеного в адміністративному позові обґрунтування позовних вимог вбачається, що податковий орган, звертаючись до суду із зазначеним адміністративним позовом, реалізує свої повноваження щодо обліку, зберігання та розпорядження безхазяйним майном. При цьому, посилаючись на приписи п.п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України, додатковими фактичними підставами для звернення до суду з вимогою про визнання недійсними угод податковий орган зазначає порушення земельного законодавства в частині набуття права користування земельною ділянкою.

Проте, обставини, на які посилається податковий орган як на підставу своїх вимог, не свідчать про можливість застосування такого способу захисту прав позивача як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, як визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України (оспорюваний правочин), оскільки в даному випадку не пов'язані із здійсненням ним контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків і зборів, здійснення контролю за своєчасністю подання передбаченої законом звітності, правильності визначення об'єктів оподаткування та обчислення податків і зборів, забезпечення ведення обліку податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на органи державної податкової служби.

Суд зазначає, що визнання недійсними в судовому порядку договору № 01/4 від 01.04.2013 р. на виконання сільськогосподарських робіт, та договору застави соняшника від 21.08.2013 р., про що заявлені позовні вимоги по даній справі, жодним чином не тягне за собою подальших обов'язків податкового органу з адміністрування податків, зборів та обов'язкових платежів.

Відповідно, пред'явлення податковим органом позову про визнання правочинів недійсними з підстав, не пов'язаних з реалізацією функцій податкового органу щодо здійснення контролю за правильністю та повнотою нарахування і сплати податків та зборів, свідчить про вихід за межі наданої йому компетенції.

Що ж стосується посилання позивача на протиправність використання ТОВ «СА.ГА.ПА» земельної ділянки без оформлення відповідних рішень органами місцевого самоврядування та державної влади, то зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними за позовом податкового органу. Натомість, контрольні функції в сфері дотримання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод та використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення покладено на Державну інспекцію сільського господарства та її територіальні органи, яка і має повноваження на оспорювання правочинів з підстав порушення вимог земельного законодавства.

Не погоджується суд і з доводами позивача про те, що оспорювання вказаних правочинів здійснюється в межах наданих йому контрольних повноважень щодо проведення роботи з виявлення, обліку та реалізації безхазяйного майна, оскільки до правовідносин, що виникають з приводу набуття прав на незібраний врожай на самовільно зайнятих земельних ділянках не застосовуються правові норми, що регулюють облік та відчуження безхазяйного майна. Так, у відповідності до ст.ст. 90, 95, 212 ЗК, самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування витрат, понесених під час незаконного користування ними. Отже, поновлення порушених прав та захист суспільних інтересів у спірних правовідносинах може здійснюватися шляхом пред'явлення позовів відповідними органами державної влади або місцевого самоврядування, на які покладено функції розпорядження земельними ділянками державної або комунальної форми власності (держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності), про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, та визнання права власності на незібраний врожай.

За викладених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна