Справа № 826/10094/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року № 826/10094/15

Окружний адміністративний суд міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81-а, у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-Ліфт"
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-Ліфт" до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.02.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийняте безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки висновки акту перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У період з 29.01.2015 р. по 04.02.2015 р. ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань взаємовідносин з ТОВ "Мастер-Вектор" за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р., за результатами якої відповідачем складено акт №722/26-51-22-01/35261495 від 10.02.2015 р. (надалі - акт перевірки №722).

Згідно висновків, викладених в акті перевірки №722, позивачем порушено вимоги п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість за серпень 2014 р. на загальну суму 117 726,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки №722 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № від 23.02.2015 р. (надалі - ППР №), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 147 157,50 грн., з яких 117 726,00 грн. - за основним платежем, а 29 431,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судом встановлено, що ТОВ "Гарант-Ліфт" зареєстровано як юридична особа 18.07.2007 р., з 19.07.2007 р. взято на податковий облік та станом на дату проведення перевірки перебувало на обліку в ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, зареєстровано як платник податку на додану вартість 17.10.2007 р.

При наданні оцінки спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Між ТОВ "Гарант-Ліфт", як підрядником, та ТОВ "Мастер-Вектор", як субпідрядником, були укладені:

- Договір на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтового обладнання №10/14 П від 05.05.2014 р. (надалі - Договір №10/14 П), відповідно до умов якого підрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе зобов'язання по організації та виконанню робіт по технічному обслуговуванню ліфтового обладнання (за адресами: м. Київ, вул. Ш.Руставелі, 16; м. Київ, бульвар Дружби Народів, буд. 28-В; м. Київ, вул. Автозаводська, 2; м. Київ, вул. Тичини, буд. 18Б; м. Київ, Адміністративний будинок по вул. Плещеева, 10; м. Київ, вул. Луначарського, 4-А; смт. Крюківщина, вул. Балукова, 2-Б; село Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34) загальною вартістю 30 600,00 грн., в т.ч. ПДВ 5 100,00 грн.;

- Договір про комплекс монтажних та пусконалагоджувальних робіт ліфтового обладнання на будівництві початкової школи у житловому кварталі з об'єктами культурно-побутового та соціального призначення на вул. Ломоносова у Голосіївському районі м. Києва №18/14 П від 01.08.2014 р. (надалі - Договір №18/14 П), відповідно до умов якого субпідрядник зобов'язується виконати комплекс робіт (монтажні роботи ліфтового обладнання; пусконалагоджувальні роботи ліфтового обладнання), а підрядник зобов'язується надати субпідряднику підготовлений будівельний майданчик, прийняти та оплатити виконані роботи згідно мов даного Договору; об'єкт будівництва: будівництво початкової школи у житловому кварталі з об'єктами культурно-побутового та соціального призначення на вул. Ломоносова у Голосіївському районі м. Києва; загальна вартість робіт 25 911,72 грн., в т.ч. ПДВ 4 318,62 грн.;

- Договір про комплекс пусконалагоджувальних робіт ліфтового обладнання, встановлення обрамлень дверей шахт ліфтів, про будівельно-оздоблювальні роботи житлового будинку по вул. Академіка Вільямса, 19/14 (будівельний номер 1) на будівництві житлового кварталу по вул. Академіка Костичева, вул. Академіка Вільямса та вул. Маршала Конєва (6-й мікрорайон) в Голосіївському районі м. Києва №19/14 П від 01.08.2014 р. (надалі - Договір №19/14 П), відповідно до умов якого субпідрядник зобов'язується виконати комплекс робіт (пусконалагоджувальні роботи ліфтового обладнання; улаштування обрамлення дверних прорізів ліфтових шахт; будівельно-оздоблювальні роботи в шахтах ліфтів; облаштування перемикань до порогів дверей шахт ліфтів), а підрядник зобов'язується надати субпідряднику підготовлений будівельний майданчик, прийняти та оплатити виконані роботи згідно мов даного договору, загальною вартістю 344 701,13 грн., в т.ч. ПДВ 57 450,19 грн.;

- Договір на комплекс робіт по монтажу ліфтового обладнання житлових будинків по вул. Ломоносова, 73-79, в м. Києві №20/14 П від 04.08.2014 р. (надалі - Договір №20/14 П), відповідно до умов якого субпідрядник зобов'язується виконати комплекс робіт (монтажні роботи ліфтового обладнання), а підрядник зобов'язується надати субпідряднику підготовлений будівельний майданчик, прийняти та оплатити виконані роботи на об'єкті будівництва (Будівництво житлових будинків з приміщеннями соціально-побутового призначення та підземною автостоянкою на вул. Ломоносова, 73-79, в м. Києві) загальною вартістю 196 374,00 грн., в т.ч. ПДВ 32 729,00 грн.;

- Договір про комплекс монтажних та пусконалагоджувальних робіт внутрішніх мереж ОДС (диспетчеризація ліфтів житлового будинку по вул. Академіка Вільямса, 19/14 (будівельний номер 1) на будівництві житлового кварталу по вул. Академіка Костичева, вул. Академіка Вільямса та вул. Маршала Конєва (6-й мікрорайон) в Голосіївському районі м. Києва №21/14 П від 04.08.2014 р. (надалі - Договір №21/14 П), відповідно до умов якого субпідрядник зобов'язується виконати комплекс робіт (монтажні роботи внутрішніх мереж ОДС (в трьох секціях №1, №2, №3); пусконалагоджувальні роботи внутрішніх мереж ОДС (в трьох секціях №1, №2, №3)), а підрядник зобов'язується надати субпідряднику підготовлений будівельний майданчик, прийняти та оплатити виконані роботи на об'єкті будівництва (житловий будинок по вул. Академіка Вільямса, 19/14 (будівельний номер 1) на будівництві житлового кварталу по вул. Академіка Костичева, вул. Академіка Вільямса та вул. Маршала Конєва (6-й мікрорайон) в Голосіївському районі м. Києва) загальною вартістю 72 318,79 грн., в т.ч. ПДВ 12 053,13 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов зазначених вище Договору №10/14 П, Договору №18/14 П, Договору №19/14 П, Договору №20/14 П та Договору №21/14 П ТОВ "Мастер-Вектор" виконало відповідні роботи (надало послуги) загальною вартістю 706 355,58 грн., в т.ч. ПДВ 117 725,93 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт, видатковими накладними та довідками про вартість виконаних будівельних робіт, що містять всі обов'язкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Мастер-Вектор" оформлені на користь позивача податкові накладні №504 від 05.08.2014 р., №608 від 06.08.2014 р., №1105 від 11.08.2014 р., №1303 від 13.08.2014 р., №1408 від 14.08.2014 р., №1409 від 14.08.2014 р., №1809 від 18.08.2014 р., №2106 від 21.08.2014 р., №2401 від 24.08.2014 р., №3234 від 29.08.2014 р., №3225 від 29.08.2014 р., №3226 від 29.08.2014 р., №3233 від 29.08.2014 р., №3232 від 29.08.2014 р., №3227 від 29.08.2014 р., №3228 від 29.08.2014 р., №3230 від 29.08.2014 р., №3229 від 29.08.2014 р. та №3231 від 29.08.2014 р. на загальну суму 706 355,58 грн., в т.ч. ПДВ 117 725,93 грн., що оформлені у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містять всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Факт оплати позивачем робіт (послуг), наданих ТОВ "Мастер-Вектор" згідно зазначеного вище Договору №10/14 П, Договору №18/14 П, Договору №19/14 П, Договору №20/14 П та Договору №21/14 П підтверджується, дослідженими судом, наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Судом встановлено, що на час існування спірних правовідносин, контрагент позивача - ТОВ "Мастер-Вектор" було належним чином зареєстроване як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак мало належний обсяг правосуб'єктності для здійснення господарських операцій.

Суд зазначає, що згідно вимог чинного законодавства України, обов'язок контролювати звітність контрагентів на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено, також, суб'єкт підприємницької діяльності не має права контролювати звітність або своєчасність сплати податків іншими особами. Якщо віднесення сум до складу податкового кредиту відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Суд критично відноситься до посилань відповідача на дані з інформаційної системи "Податковий блок", як на доказ недійсності зазначених вище правочинів, оскільки відповідачем, в порушення вимог ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) таких документів не було надано до суду, а відповідно до ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Так, суд звертає увагу, що відповідач не звертався до суду з позовом про визнання зазначених вище Договору №10/14 П, Договору №18/14 П, Договору №19/14 П, Договору №20/14 П та Договору №21/14 П недійсними.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Вирішуючи питання реальності виконання договорів з метою використання отриманих робіт (послуг) за вказаним вище Договором №10/14 П, Договором №18/14 П, Договором №19/14 П, Договором №20/14 П та Договором №21/14 П у власній господарській діяльності, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ "Гарант-Ліфт" здійснює такі види діяльності: електромонтажні роботи; інші будівельно-монтажні роботи (основний); штукатурні роботи; установлення столярних виробів; установлення та монтаж машин і устатковання; будівництво житлових і нежитлових будівель. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що послуги (роботи) за Договором №10/14 П, Договором №18/14 П, Договором №19/14 П, Договором №20/14 П та Договором №21/14 П придбавались позивачем з метою виконання власних зобов'язань як субпідрядника перед ТОВ "Будівельна компанія "Л-Буд", як генпідрядником, за Договором підряду №10/14 від 27.03.2014 р., Договором підряду №9/14 від 26.03.2014 р., а також перед ТОВ "Альтіс-Ліфт", як генпідрядником, за Договором на комплекс робіт по монтажу, пусконалагоджуванню ліфтового обладнання житлових будинків 12, 13, 14, 16 по вул. Ломоносова, 73-79, в м. Києві №39/13 від 11.10.2013 р.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином, суд зазначає, що отримання робіт (послуг) від ТОВ "Мастер-Вектор" за Договором №10/14 П, Договором №18/14 П, Договором №19/14 П, Договором №20/14 П та Договором №21/14 П відповідає меті та видам господарської діяльності позивача.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про нікчемність зазначених вище Договору №10/14 П, Договору №18/14 П, Договору №19/14 П, Договору №20/14 П та Договору №21/14 П, оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, не підтверджуються належними доказами та спростовуються доказами, наданими представником позивача.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За правилами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених ст.228 ЦК України, необхідними є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентом до бюджету.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав, що дозволяли б дійти висновку про нікчемність чи недійсність вище вказаних правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Мастер-Вектор", а також не надано доказів, які б свідчили, що правочини в межах спірних правовідносин, є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Суд також звертає увагу, що в силу положень ч.3 ст.228 ЦК України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Відповідно до п.201.8., п.201.9 та п.201.10. ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.184.1 ст.184 ПК України, реєстрація платника податку на додану вартість діє до дати анулювання реєстрації платника податку.

Зі змісту наведених положень законодавства України вбачається, що у податковому обліку податкова накладна є тим документом, який складається у момент виникнення податкових зобов'язань і визначається як розрахунковий документ, що підтверджує вчинення певної господарської операції, за якою виникають податкові зобов'язання, породжує у платника податку обов'язки та права щодо нарахування та сплати податку на додану вартість, характер яких залежить від статусу платника (продавець чи покупець), в тому числі підтверджує право покупця на нарахування податкового кредиту. Податкова накладна має силу податкового і одночасно розрахункового документа за умови її складання особою, зареєстрованою як платник податку у порядку, передбаченому статтею 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.198.1 та п.198.3 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

З огляду на те, що судом встановлено наявність усіх обов'язкових підстав для формування позивачем податкового кредиту за результатами реальних господарських відносин із вказаним контрагентом за спірний період, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу сум податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Із зазначеного вище вбачається, що відповідач помилково вважав, що первинні документи були складені позивачем з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції, та не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушень вимог податкового законодавства, що призвело до заниження податку на додану вартість за серпень 2014 р. на загальну суму 117 726,00 грн., а, відтак, у відповідача також відсутні підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, визначених оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з положеннями ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 294,32 грн., а тому, керуючись вимогами ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 294,32 грн. підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-Ліфт" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 23.02.2015 р.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-Ліфт" () судовий збір у розмірі 294 (двісті дев'яносто чотири) грн. 32 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева