Справа № 809/4006/14
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року № 809/4006/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до голови Івано-Франківського окружного адміністративного суду Лучко Оксани Олександрівни, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Івано-Франківський окружний адміністративний суд, про визнання протиправними та скасування наказів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до голови Івано-Франківського окружного адміністративного суду Лучко Оксани Олександрівни, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Івано-Франківський окружний адміністративний суд, в якому, з урахуванням заяви від 31.08.2015 року (вх.№29106 від 04.09.2015 р.), просить:

- визнати протиправними дії голови Івано-Франківського окружного адміністративного суду Лучко Оксани Олександрівни щодо видання наказів від 03 жовтня 2014 року №99-ОС та від 20.10.2014 року №105-ОС;

- визнати протиправними та скасувати накази голови Івано-Франківського окружного адміністративного суду Лучко Оксани Олександрівни від 03жовтня 2014 року №99-ОС та від 20.10.2014 року №105-ОС.

В обґрунтування позовних вимог посилається на відсутність підстав для видання оскаржуваних наказів та перевищення головою суду при їх виданні повноважень, визначених статтею 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зазначає, що на момент видання наказів не було жодної із причин, передбачених пунктом 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року №950. У відповідності до Положення про відділ бухгалтерського обліку та господарського забезпечення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, відділ є самостійним структурним підрозділом суду, начальник якого підпорядковується та є підзвітним керівнику апарату суду, останній призначає та звільняє його з посади. Тому у разі наявності підстав для проведення службового розслідування, воно повинно призначатися наказом керівника апарату суду, а не голови суду. Вважає протиправним включення до складу комісії суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду та призначення її головою заступника голови суду, оскільки це суперечить положенням статей 23 та 54 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та нормам статей 15 та 17 Кодексу суддівської етики. Окрім цього, оскаржувані накази суперечать нормам Положення про апарат Івано-Франківського окружного адміністративного суду та Регламенту зборів суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду, затвердженого зборами суддів 07.05.2014 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. Надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач Лучко О.О. в судове засідання не з'явилася. Надіслала письмове заперечення проти позову, суть яких полягає у законності оскаржуваних наказів, які були видані нею як головою суду. У зв'язку із обранням 30.04.2015 року головою суду Могили А.Б., вона не виконує адміністративні функції. Вказала, що виданню оскаржуваних наказів передував позаплановий аудит, результати якого давали підстави для призначення службового розслідування. Зазначила, що позивач не вказала яке саме її право було порушено оскаржуваними наказами, оскільки результати службового розслідування не були реалізовані. Просила відмовити у задоволенні позову.

Залучений як третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Івано-Франківський окружний адміністративний суд явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. За підписом голови суду Могили А.Б, надійшли пояснення з приводу позовних вимог. Суть пояснень зведена до посилань на статті 23, 52 та 55 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», які визначають повноваження судді, його статус, права та обов'язки, а також правильність застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.20010 року №950 при з'ясуванні обставин справи. Пояснення містять прохання про розгляд справи у відсутності представника суду.

Відповідачем та третьої особою не подано будь-яких доказів, тому справа вирішена на підставі наявних у ній доказів.

Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Головою Івано-Франківського окружного адміністративного суду Лучко О.О. видано накази, які предметом оскарження: 03.10.2014 року №99-ОС «Про проведення службового розслідування» та 20.10.2014 року №105-ОС «Про продовження проведення службового розслідування» (а.с.32-33).

Як вказано у вступній частині обох наказів, такі видані відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року №950, за фактами порушень, виявлених позаплановим аудитом відповідності та фінансовим аудитом в Івано-Франківському окружному адміністративному суді та у зв'язку із надходженням письмового висновку на заперечення та зауваження до Звіту за результатами позапланового аудиту відповідності та фінансового аудиту в Івано-Франківському окружному адміністративному суді №6-12/18 від 12.09.2014 року.

Наказом від 03.10.2014 року №99-ОС утворено комісію у складі семи чоловік, головою комісії визначено заступника голови суду, а членами комісії - трьох суддів, в.о. начальника відділу кадрової роботи та інформаційного забезпечення, заступника начальника відділу документального забезпечення канцелярії та головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та господарського забезпечення.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент виникнення спірний правовідносин Закон України «Про судоустрій і статус суддів» діяв в редакції Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ).

Як зазначено в преамбулі, цей Закон визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів.

Закон № 2453-VІ є спеціальним законом з питань функціонування судової гілки влади в Україні.

Визначені цим законом повноваження судді, його права та обов'язки (стаття 23, 54) зумовлені здійсненням суддями саме правосуддя.

Конституційний Суд України тлумачить правосуддя як галузь державної діяльності. Як зазначив Суд, «відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя - це самостійна галузь державної діяльності, яку суди здійснюють шляхом розгляду і вирішення в судових засіданнях в особливій, встановленій законом процесуальній формі цивільних, кримінальних та інших справ» (ухвала Конституційного Суду України № 44-з вiд 14 жовтня 1997 року про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням державного зовнішньоекономічного підприємства «Славутич-Сталь» щодо тлумачення статті 124 Конституції України і Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»). Зазначену правову позицію Конституційний Суд України підтвердив в одному зі своїх наступних рішень (рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2008 вiд 10 січня 2008 року (справа про завдання третейського суду).

Так, відповідно до статті 23 та частини першої-другої статті 54 Закону № 2453-VІ, суддя місцевого суду здійснює судочинство в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом; права судді, пов'язані зі здійсненням правосуддя, визначаються Конституцією України, процесуальним та іншими законами, суддя має право брати участь у суддівському самоврядуванні для вирішення питань внутрішньої діяльності суду в порядку, встановленому законом.

Водночас, вказаними нормами Закону № 2453-VІ суддя наділений іншими повноваженнями, до яких належить його право брати участь у суддівському самоврядуванні.

У відповідності до статті 114 Закону № 2453-VІ організаційними формами суддівського самоврядування є збори суддів, ради суддів, конференції суддів, з'їзд суддів України.

Згідно до закріпленого частиною першою статті 115 Закону № 2453-VІ визначення, збори суддів - це зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Коло питань, які вирішуються зборами суддів, визначенні частинами п'ятою-сьомою цієї ж статті.

Повноваження голови суду визначені статтею 24 Закону № 2453-VІ, відповідно до якої голова місцевого суду:

1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами;

2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду;

3) контролює ефективність діяльності апарату суду, вносить керівникові територіального управління Державної судової адміністрації України подання про призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду та про звільнення їх з посад, а також про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства;

4) видає на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ;

5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України про наявність вакантних посад у суді в десятиденний строк з дня їх утворення;

6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду;

7) контролює ведення в суді судової статистики, дбає про інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства;

8) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду;

9) здійснює інші повноваження, визначені законом.

2. Голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Повноваження заступника голови місцевого суду в силу положень статті 25 Закону № 2453-VІ визначаються головою суду.

Розділ ХІ Закону № 2453-VІ регулює питання організаційного забезпечення діяльності судів.

У відповідності до визначених статтею 142 цього Закону засад фінансування судів, функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють суди загальної юрисдикції.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (ст. 143 Закону № 2453-VІ).

Організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом здійснює Державна судова адміністрація України, територіальними органами якої є територіальні управління Державної судової адміністрації (ст. ст. 148 145 Закону № 2453-VІ).

Стаття 149 Закону № 2453-VІ регулює питання апарату суду, відповідно до якої:

1. Організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

2. Керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування автоматизованої системи документообігу, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що тягне за собою звільнення його з посади.

3. Керівника апарату місцевого суду, його заступника призначає на посаду та звільняє з посади начальник відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України за поданням голови місцевого суду, а керівників апаратів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду, Верховного Суду України, їх заступників - Голова Державної судової адміністрації України за поданням голови відповідного суду.

4. Керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення. Добір працівників апарату суду здійснюється на конкурсній основі.

5. Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

6. Структура і штатна чисельність апаратів місцевих судів за погодженням з головою суду затверджуються відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України, апаратів апеляційних судів - Державною судовою адміністрацією України за погодженням із головою суду, в межах видатків на утримання відповідного суду.

7. В апаратах судів загальної юрисдикції можуть створюватися управління, відділи, що здійснюють свої функції на підставі положення про відповідне управління, відділ, затвердженого керівником апарату відповідного суду.

8. В апараті суду загальної юрисдикції утворюється канцелярія, яка щоденно протягом робочого часу суду забезпечує прийняття та реєстрацію документів, що подаються до відповідного суду. Канцелярія також виконує інші завдання, визначені положенням, затвердженим керівником апарату відповідного суду.

9. До штату апарату судів загальної юрисдикції входять також секретарі судового засідання, наукові консультанти та судові розпорядники. Наукові консультанти повинні мати науковий ступінь кандидата або доктора юридичних наук.

Системний аналіз вищенаведених норм Закону № 2453-VІ свідчить, що голова суду представляє суд як орган державної влади та як головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності цього суду у зносинах з іншими органами державної влади, зокрема з відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації.

В силу наданих Законом № 2453-VІ голові суду повноважень, він контролює ефективність діяльності апарату суду, керівник якого несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду та призначається на посаду за поданням голови суду.

Таким чином, питання контролю ефективності діяльності апарату суду належить до адміністративних повноважень голови суду, з яких він видає накази і розпорядження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року №950 затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок), пунктом 1 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян;

у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; порушення етики поведінки;

на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;

з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції», за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

У відповідності до пункту 2 цього ж Порядку рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Судом встановлено та підтверджено сторонами і матеріалами справи, що передумовою видання оскаржуваних наказів стали факти порушень, виявлених позаплановим аудитом відповідності та фінансовим аудитом в Івано-Франківському окружному адміністративному суді та надходження письмового висновку на заперечення та зауваження до Звіту за результатами позапланового аудиту відповідності та фінансового аудиту в Івано-Франківському окружному адміністративному суді №6-12/18 від 12.09.2014 року.

Тобто видання наказів від 03.10.2014 року №99-ОС та від 20.10.2014 року №105-ОС про проведення службового розслідування зумовлено виконанням головою суду повноважень контролю ефективності діяльності апарату суду, структурним підрозділом якого є відділ бухгалтерського обліку та господарського забезпечення Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Повноваження голови суду щодо контролю ефективності діяльності апарату суду є нормами прямої дії, оскільки визначені пунктом 3 статті 24 Закону № 2453-VІ, і визначають його одноосібні адміністративні функції як керівника суду.

Збори суддів наділені повноваженнями вирішувати питання внутрішньої діяльності цього суду та приймати з обговорюваних питань колективні рішення, перелік яких передбачено частинами п'ятою-сьомою статті № 2453-VІ.

Збори суддів не можуть обмежувати виконання головою суду адміністративних функцій, покладених на нього статтею 24 Закону № 2453-VІ, рівно як і перешкоджати виконанню таких чи підміняти їх.

Як слідує з письмових заперечень відповідача, підставою призначення оскаржуваними наказами проведення службового розслідування стали факти, виявлені позаплановим аудитом, що свідчили про неналежне виконання позивачем її службових обов'язків і заподіяння матеріальної шкоди суду, а також невжиття керівником апарату суду заходів реагування за наслідками аудиту.

Докази на обґрунтування чи спростовування таких доводів відсутні.

З наявного у матеріалах справи акту службового розслідування від 20.10.2014 року видно, що позивач ОСОБА_1, яка є начальником відділу бухгалтерського обліку та господарського забезпечення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, 01.10.2014 року направила до Державної судової адміністрації України письмові заперечення щодо виявлених позаплановим аудитом порушень.

17.10.2014 року судом отримано висновки ДСА України на заперечення та зауваження до Звіту за результатами позапланового аудиту відповідності та фінансового аудиту в Івано-Франківському окружному адміністративному суді №6-12/18 від 12.09.2014 року, затверджені головою ДСА України 14.10.2014 року.

За змістом висновків частина заперечень ДСА України прийнята, а частина не прийнята з відповідним обґрунтуванням такого неприйняття.

За вказаних обставин та в силу виконання головою суду адміністративних функцій, покладених на нього пунктом 3 статті 24 Закону № 2453-VІ, питання призначення службового розслідування належить до його адміністративного розсуду.

Як вже було зазначено по тексту постанови вище, Закон № 2453-VІ є спеціальним законом з питань функціонування судової гілки влади в Україні, а визначені цим законом повноваження судді, його права та обов'язки зумовлені здійсненням суддями саме правосуддя.

Водночас питання, не врегульовані Законом № 2453-VІ, регулюються нормами Закону України «Про державну службу» та Кодексом законів про працю України.

Призначене оскаржуваними наказами службове розслідування не пов'язано із здійсненням суддями правосуддя.

Тому заперечувати право судді бути членом комісії та право заступника голови суду очолювати комісію по проведенню службового розслідування з посиланням на норми Закону № 2453-VІ, який жодних заборон з цього приводу не містить, є безпідставним.

Суд вважає недоречним і посилання на норми Кодексу суддівської етики, оскільки зазначені в цьому Кодексі норми спрямовані на вирішення етичних питань, пов'язаних зі статусом судді, додержання яких суддями у своїй професійній, громадській діяльності та приватному житті повинно сприяти утвердженню незалежності й неупередженості судової влади, зміцнення її авторитету в суспільстві. Тобто норми Кодексу суддівської етики по своїй природі є морально-етичними нормами, яких повинен дотримуватися суддя як носій судової гілки влади.

Позивач ОСОБА_1, яка як слідує з матеріалів справи, є начальником відділу бухгалтерського обліку та господарського забезпечення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, не вказала яким чином оскаржувані нею накази порушують та які саме її права, свободи чи інтереси.

Судом при розгляді даного спору не встановлено жодних порушень прав ОСОБА_1 як начальника відділу бухгалтерського обліку та господарського забезпечення Івано-Франківського окружного адміністративного суду при виданні головою суду наказів від 03.10.2014 року №99-ОС та від 20.10.2014 року №105-ОС про проведення службового розслідування за фактами порушень, виявлених позаплановим аудитом відповідності та фінансовим аудитом в Івано-Франківському окружному адміністративному суді.

Беручи до уваги викладене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.