Справа № 2а-50/11/1225
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2011-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Цибульник С.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2011 року справа № 2а-50/11/1225

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яманко В.Г.

суддів Казначеєва Е.Г. , Васильєвої І.А.

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційні скарги ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

Управління Пенсійного фонду України в Сватівському

районі Луганської області

на постанову Сватівського районного суду Луганської області

від 17 січня 2011 року

по адміністративній справі № 2-а-50/11/1225 (суддя Цибульник С. І..)

за позовом ОСОБА_2,

ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському

районі Луганської області

про зобовязання здійснити перерахунок підвищення до

пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися до суду першої інстанції 24 грудня 2010 року з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області (далі по тексту - УПФУ) про зобовязання здійснити нарахування та виплату недоплаченого підвищення до пенсії з 1 липня 2008 року.

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 17 січня 2011 року (арк. спр. 19) позовні вимоги були задоволені частково. Суд першої інстанції визнав неправомірною бездіяльність відповідача, зобовязав відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, за період з 24 червня 2010 року.

В апеляційній скарзі позивачі просили скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивачами вказано, що судом першої інстанції неправомірно до спірних правовідносин застосовано вимоги статті 99 КАС України.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем вказано, що судом першої інстанції не надано оцінки вимогам статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в частині здійснення фінансового забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Колегія суддів зазначає, що з врахуванням частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційної скарги.

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Статус позивачів як дитини війни підтверджується паспортом, посвідченням.

Згідно виконавчих листів (арк. спр. 7, 10) УПФУ було зобовязано здійснити позивачам перерахунок та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в сумі 710 грн. 90 коп., з 22 травня 2008 року по 30 червня 2008 року в сумі 127 грн. 21 коп.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій редакції, яка передбачає, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, при цьому зміни

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. У вказаному рішенні Конституційним судом України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Суд першої інстанції правильно визначив, виходячи з рішення Конституційного суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, що передбачене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком діяло з 22 травня 2008 року.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що в період 2010 року виплата позивачу підвищення до пенсії як дитині війни здійснювалася відповідно до положень пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", згідно якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні.

Підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання УПФУ здійснити позивачам перерахунок та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 1 липня 2008 року по 24 червня 2010 року, судом першої інстанції вказано на пропущення позивачами строку звернення до суду відповідно до вимог статті 99 КАС України.

За частинами 1, 2 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 5 частини 1 статті 106 КАС України передбачено, що у позовній заяві зазначається у разі необхідності заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Позивач скористався зазначеною нормою та просив відновити строк звернення.

Стосовно посилання на вимоги статті 268 ЦК України, колегія суддів зазначає, що не приймає зазначені посилання, з огляду на наступне.

Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 статті 268 ЦК України встановлено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, вимоги статті 268 ЦК України розповсюджуються лише на правовідносини, що регулюється цивільним законодавством.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року N 1691-VI, який набув законної сили з 10 березня 2010 року, частина перша статті 15 Цивільного процесуального кодексу України була викладена в новій редакції з визначенням в пункті 2 цієї частини про те що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них. Одночасно цим законом був виключений з Кодексу адміністративного судочинства України пункт 3 частини першої статті 18. Таким чином, з 10 березня 2010 року справи, пов'язані із соціальними виплатами, підлягали розгляду загальними місцевими та апеляційними судами в порядку визначеному пунктом 2 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України.

Положеннями пунктів 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" визнано такими, що не відповідають Конституції України, норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року N 1691-VI та Цивільного процесуального кодексу України, якими справи, пов'язані із соціальними виплатами, що підлягали розгляду адміністративними судами, було передано місцевим загальним судам для розгляду в порядку цивільного судочинства. Пунктом 3 резолютивної частини названого Рішення Конституційного Суду України встановлено, що положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року N 1691-VI та Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 9 вересня 2010 року.

Оскільки позивачі звернулися з позовом до суду першої інстанції 24 грудня 2010 року, тобто вже після віднесення справ, пов'язаних із соціальними виплатами, до розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому на вимоги позовної заяви не розповсюджується законодавство, що регулює цивільні правовідносини, в тому числі стаття 268 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин вимог статті 99 КАС України, оскільки, доплата до пенсії «дитині війни» здійснюється щомісячно, тому позивач з липня 2008 року по червень 2010 року мав можливість звернутися до органу Пенсійного фонду з заявою про здійснення перерахунку цієї доплати або за довідкою про склад пенсії, крім того, позивачами не було надано клопотання про поновлення строку звернення до суду з доданням відповідних доказів поважності причин пропуску.

З врахуванням викладеного, вимог статей 99, 100 КАС України, висновок суду першої інстанції про визнання права позивача на виплату підвищення до пенсії за віком як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням позовних вимог, з 24 червня 2010 року є вірним, проте, в межах КАС України захисту підлягає порушене право позивача, тому зобовязання відповідача в подальшому здійснювати виплату підвищення до пенсії як дитині в розмірі, встановленому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є безпідставним, оскільки встановлює обовязки на майбутнє без наявності спірних правовідносин. Колегія суддів з цього приводу дійшла до висновку, що судом помилково не визначено кінцевої дати періоду, за який відповідач зобовязаний здійснити перерахунок та виплату недоплаченого підвищення до пенсії дитині війни.

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, з визначенням періоду, за який відповідач зобовязаний здійснити відповідний перерахунок з 24 червня 2010 року по 24 грудня 2010 року, при цьому кінцевий термін перерахунку це дата звернення позивача до суду.

Колегія суддів не приймає посилання позивачів як на підстав для скасування постанови суду першої інстанції порушення судом першої інстанції вимог статті 163 КАС України, оскільки відповідно до частини 2 статті 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 10 статті 33 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI встановлено, що у 2010 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з окремими пунктами статей 6, 20 та 32 цього Закону, спрямовуються відповідно на дотацію Пенсійному фонду України на пенсійне забезпечення військовослужбовців, виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами (за рахунок джерел, визначених пунктом 10 статті 6 цього Закону).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що виплата підвищення до пенсії позивачу як дитині війни здійснюється органами Пенсійного Фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни резолютивної частини постанови суду першої інстанції з доданням вислову «за рахунок коштів Державного бюджету України».

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2 статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 201, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 17 січня 2011 року по адміністративній справі № 2-а-50/11/1225 задовольнити частково.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 17 січня 2011 року по адміністративній справі № 2-а-50/11/1225 змінити.

Доповнити абзац 3 резолютивної частини постанови Сватівського районного суду Луганської області від 17 січня 2011 року по адміністративній справі № 2-а-50/11/1225 після вислову «з 24 червня 2010 року» висловом «по 24 грудня 2010 року за рахунок коштів Державного бюджету України з врахуванням фактично здійснених виплат».

В іншій частині постанову Сватівського районного суду Луганської області від 17 січня 2011 року по адміністративній справі № 2-а-50/11/1225 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Г.Яманко

Судді Е.Г.Казначеєв

ОСОБА_4