Справа № 5951/11/2070
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2011-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 серпня 2011 р. № 2-а- 5951/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В.

за участю секретаря судового засідання - Чубукіної М.В.

представника позивача -ОСОБА_1;

представник відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Пассавт"
до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова
про скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пассавт»звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення рішення відповідача, Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова № від 17.05.2011р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення рішення грунтується на помилкових висновках субєкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи і вимоги поданого позову, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Харкова з поданим позовом не погодився.

В обгрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що згідно з актом перевірки від 28.03.2011р. №421/23-304/36817940 ТОВ «Пассавт»допущено порушення ст.203, 215, 216 Цивільного кодексу України, а саме: вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, порушення п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про ПДВ», а саме: включення до складу податкового кредиту з ПДВ сум податку, що були сплачені на користь ТОВ «Техно-Асавір»за податковими накладними, що були складені в межах нікчемних правочинів; порушення п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7, п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про ПДВ», а саме: віднесення до складу податкового кредиту з ПДВ податкової накладної, що була виписана ТОВ «Опт-промчапчасть плюс»з невірним заповненням реквізитів в частині місцезнаходження постачальника.

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи спірне податкове повідомлення рішення № від 17.05.2011р. про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ в загальному розмірі 75 833,75 грн. (основний платіж - 60667грн., штраф 15166,75грн.) було винесено відповідачем, ДПІ у Ленінському районі м. Харкова з посиланням на акт перевірки № 421/2330/36817940 від 28.03.2011р.

Згідно з висновками, викладеними у зазначеному акті, податковим органом в діяльності ТОВ "Пассавт" виявлені порушення ч.1 ст.203, 215, п.1 ст.216, ст.228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ Пассавт з ТОВ Техно-Асавір за період з 16.12.2009р. по 31.12.2010р.; п.п. 3.1 п.3.1 ст. 3 , п. 4.1 ст.4, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість , а саме: включення до складу податкового кредиту грошових сум, сплачених на користь контрагента - ТОВ " Техно-Асавір" в межах нікчемного правочину; порушення п.п 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2 та п.п. 7.4.5 п. 7.4, пп 7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, а саме: віднесення до складу податкового кредиту з ПДВ податкової накладної, що була виписана ТОВ «Опт-промчапчасть плюс»з невірним заповненням реквізитів в частині місцезнаходження постачальника.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії та суджень, відображених в акті №421/2330/36817940 від 28.03.2011р., на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд наголошує на такому.

За матеріалами справи між ТОВ «Техно-Асавир»та ТОВ «Пассавт»було укладено договори підряду та поставки, а саме: договір за №1/02-4 від 01.02.10 про розробку програмного забезпечення для АВЖ, договір за №02-04 від 02.04.10 про модернізацію ПО для АВЖ, договір за №01-06 від 01.06.10 про розробку білінгової системи, договір за №01-09 від 01.09.10 про виконання робіт з ревізійного огляду ППА, договір за №10-09 від 10.09.10 про виконання робіт з тестування обладнання, договір №01-10 від 01.10.10 про модернізацію АРМ касира, договір за №04-10 від 04.10.10 про поставку матеріалів та комплектуючих та договір за №29-01 від 06.01.10 про надання послуг.

Також, суд зазначає, що між ТОВ «Опт-Промзапчасть плюс»та ТОВ «Пассавт»було укладено договір за №30-12 від 30.12.10 про поставку запчастин та матеріалів.

В ході розгляду справи з пояснень представника відповідача, які в цій частині повністю узгоджуються з матеріалами справи, судом встановлено, що претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами перелічених правочинів, до правового статусу сторін цих договорів як платників ПДВ, до відповідності змісту та форми правочинів вимогам закону, до належності складання первинних документів, до реальності господарських операцій, до фізичної наявності товару та фактичного виконання робіт (надання послуг), до відсутності у сторін перелічених правочинів наміру безпідставно одержати податкову вигоду субєкт владних повноважень ні при проведенні перевірки, ні в ході судового розгляду не має.

Доказів, які б доводили нерозумність, необачність або недобросовісність правової поведінки платника податків у спірних правовідносинах при укладанні і виконанні договорів з контрагентами субєктом владних повноважень до суду не подано, а судом самостійно при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Витребувані судом та приєднані до справи документи засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань по оплаті вартості товарів (робіт, послуг) за переліченими вище правочинами шляхом перерахування безготівкових грошових коштів. З огляду на приписи Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні та Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом суд робить висновок про те, що операції субєктів права з перерахування саме безготівкових грошових коштів є прозорими для контролю з боку Держави, так як здійснюються виключно у встановлений самою ж Державою спосіб через банківські установи. Наявні у справі документи засвідчують, що безготівкові кошти були списані з рахунків позивача, тобто, вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо їх отримання саме цими контрагентами (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), наявності у платника податків у спірних правовідносинах іншого інтересу, ніж отримання товарів (робіт, послуг), в матеріалах справи не має.

Оцінивши витребувані та приєднані до справи копії первинних документів, суд відзначає, що оглянуті документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України Про ПДВ, ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

З приводу викладеного в акті судження субєкта владних повноважень про нікчемність спірних правочинів суд зауважує, що правовідносини з приводу нікчемності правочинів унормовані ст.228 Цивільного кодексу України, зі змісту якої чітко і безумовно слідує, що законодавець з 01.01.2011р. виключив правочини, котрі були укладені з метою суперечною інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів і відніс такі правочини до оспорюваних.

Відтак, з 01.01.2011р. повноваження на встановлення законності правочину, за яким платником податків було сформовано валові витрати обігу та виробництва або податковий кредит з ПДВ, зменшено суму отриманого в межах звітного податкового періоду доходу, належать до виключного прерогативи судових органів.

При цьому, в силу приписів п.6 розділу І та п.5.2 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом Порядок №984) до набуття законної сили рішенням суду про визнання недійсним правочину, за яким платником податків було сформовано валові витрати обігу та виробництва або податковий кредит з ПДВ чи зменшено суму отриманого в межах звітного податкового періоду доходу, податковий орган не має правових підстав для відображення в акті перевірки судження про вчинення таким платником порушення податкового законодавства щодо правильності та повноти справляння податків за цим правочином.

З пояснень представника відповідача судом встановлено, що укладені між позивачем та контрагентами у спірних правовідносинах договори в судовому порядку не оспорювались, таких, що набули законної сили, рішень судів з приводу визнання перелічених договорів недійсними не має.

Окрім того, суд бере до уваги, що вчинення платником податків діяння по укладенню нікчемного правочину, тобто правочину, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави або ухилення від сплати податків, утворює собою обєктивну сторону складу злочину, що передбачений ст.191 або ст.212 Кримінального кодексу України.

Проте, в ході розгляду справи відповідач не подав до суду жодних доказів прийняття компетентним субєктом права рішення про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб позивача або за фактами діяльності платника податків, що викладені в акті, доказів наявності таких, що набули законної сили обвинувальних вироків.

Аналізуючи положення ст.ст. 54, 58, 76, 86 Податкового кодексу України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом Порядок №984), Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків (затверджено наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010р. №985, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.12.2010р. за №1440/18735; далі за текстом Порядок №985), суд доходить висновку, що специфіка правових актів індивідуальної дії, які ухвалюються органами податкової служби у формі податкових повідомленьрішень з приводу самостійного визначення грошових зобовязань платників податків, полягає у тому, що фактичні підстави для ухвалення цих актів містяться в документальних результатах контролю за діяльністю платника податків (матеріалах перевірки), а правові підстави та владні приписи - безпосередньо в самих податкових повідомленнях - рішеннях.

Вивчивши зміст акту перевірки, суд відзначає, що в даному документі суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємоповязаності позивача та контрагентів позивача, про несумість предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих робіт, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про нікчемність правочинів або невідповідності закону вчинених за ними господарських операцій.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Окремо суд наголошує, що фінансові показники, відображені в документах обовязкової податкової звітності позивача, не підтверджують висновок субєкта владних повноважень про нікчемність спірних правочинів.

Розглядаючи справу, суд зазначає, що в силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Зясувавши обставини спірних правовідносин і перевіривши їх добутими доказами, суд зауважує, що довід субєкта владних повноважень про нікчемність спірних правочинів є хибним, оскільки відповідач не подав суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження власного судження про нікчемність правочинів.

Окрім того, на противагу доводам відповідача суд відзначає, що згідно з наявними у справі документами отримані за спірними правочинами результати робіт були передані позивачем на адресу КП «Харківський метрополітен»за договорами №1257-12/АТС від 28.12.09 про переоснащення станцій метрополітену, №1361-12/АТС від 31.12.09 про технічне обслуговування пристроїв ППА, №139-02/АТС від 04.02.10 про заміну АКП-73М на АКП Каскад-15, №249-03/АТЗ від 01.03.10 про створення локальної мережі, №235-02/АТЗ від 25.02.10 про переоснащення СУРСТ, №255-03/АТЗ від 01.03.10 про технічне обслуговування ППА, №253-03/АТЗ від 01.03.10 про переоснащення СПП, №332-03/АТЗ від 26.03.10, №250-03/ПП від 01.03.10 про надання сервісного обслуговування РРО. Достовірність відомостей перелічених документів субєктом владних повноважень в ході розгляду справи не спростована.

Враховуючи, що обґрунтованість та правомірність судження субєкта владних повноважень про нікчемність правочинів не знайшла свого підтвердження добутими судом по справі доказами, а інших фактичних мотивів субєктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії не покладено, то слід дійти висновку про недоведеність факту порушення платником податків вимог п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України Про ПДВ.

Стосовно судження ДПІ про порушення ТОВ «Пассавт»п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7, п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про ПДВ», а саме: включення до складу податкового кредиту виписаної ТОВ «Опт-промзапчасть Плюс»податкової накладної, заповненої з невірним зазначенням реквізиту місцезнаходження постачальника, суд наголошує на такому.

В матеріалах справи наявна копія виписаної ТОВ «Опт-промзапчасть плюс»податкової накладної №8 від 04.01.2010р. на суму 364.000,00грн. (ПДВ 60.666,67грн.).

Оглянувши згадану податкову накладну, суд відмічає, що підставою для її складання є договір №30-12 від 30.12.2009р.

Суд зауважує, що в акті перевірки від 28.03.2011р. №421/23-304/36817940 субєктом владних повноважень не відображено жодних висновків про нікчемність або невідповідність закону вчиненого між позивачем, ТОВ «Пассавт»та ТОВ «Опт-промзапчасть плюс»договору №30-12 від 30.12.2009р., про відсутність реального виконання господарських операцій в межах цього договору.

Належних та допустимих в розумінні ст.70 КАС України доказів того, що постачальник позивача ТОВ «Опт-промзапчасть плюс»станом на дату укладання та виконання договору №30-12 від 30.12.2009р., а також станом на дату виписування податкової накладної №8 від 04.01.2010р. був відсутній за місцезнаходженням і з цією обставиною був обізнаний ТОВ «Пассавт», податковий орган до суду не подав.

Окрім того, суд відзначає, що за умови реального проведення господарської операції, що не заперечувалось субєктом владних повноважень ані в ході здійснення перевірки ТОВ «Пассавт», ані в ході розгляду справи судом, відомості реквізиту місцезнаходження згідно з законом не можуть спричинити втрати документом статусу податкової накладної.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В ході розгляду справи суд встановив факт порушення спірним податковим повідомленням-рішенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, позов належить задовольнити.

Розподіл судових витрат по справі потрібно провести за правилами ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст.8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пассавт" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити в повному обсязі.

2. Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова № НОМЕР_1 від 17.05.2011 р.

3.Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4.У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 05.09.2011 року.

Суддя Старосєльцева О.В.