Справа № 810/1552/15
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року 810/1552/15

Колегія суддів Київського окружного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Басая О.В., судді Волкова А.С., судді Скрипки І.М.,

за участю секретаря судового засідання Короташ О.Б.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Державної фіскальної служби України - Молчанової Н.К.,

представника відповідача - Міністерства освіти і науки України - Козлова В.О.,

представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Національного університету державної податкової служби України - Щепанського А.М., Далте Ю.В.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - виконувача обов'язків ректора Національного університету державної податкової служби України Пашка Павла Володимировича - Клімова І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Міністерства освіти і науки України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Національний університет державної податкової служби України та виконувач обов'язків ректора Національного університету державної податкової служби України Пашко Павло Володимирович, про визнання протиправними і скасування наказів та визнання протиправними дій,

в с т а н о в и л а:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС або відповідач 1), Міністерства освіти і науки України (далі - МОН або відповідач 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Національний університет державної податкової служби України (далі - Університет) та виконувач обов'язків ректора Національного університету державної податкової служби України Пашко Павло Володимирович (далі - в.о. ректора), в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 30.12.2014 №2198-о про призначення Пашка Павла Володимировича виконуючим обов'язків ректора Національного університету державної податкової служби України;

2) визнати дії Державної фіскальної служби України, а саме, видання наказів ДФС №316 від 20.11.2014, №336 від 27.11.2014 та №369 від 15.12.2014, щодо перенесення дати виборів ректора Національного університету державної податкової служби України, протиправними;

3) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України №194 від 20.02.2015 щодо оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету ДПС України після оформлення належним чином актів приймання-передачі відповідно до постанови КМУ від 21.09.1998 №1482 «Про передачу об'єктів права державної власності»;

4) зобов'язати Міністерство освіти і науки України в 7-денний строк з дня набрання рішення суду законної сили видати наказ про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету державної податкової служби України відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про вищу освіту».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2015, на підставі статті 116 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні вимоги було роз'єднано, а саме ухвалено:

- позовні вимоги ОСОБА_1 про: 1) визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 30.12.2014 №2198-о про призначення Пашка Павла Володимировича виконуючим обов'язків ректора Національного університету державної податкової служби України; 2) визнання дій Державної фіскальної служби України, а саме видання наказів ДФС №316 від 20.11.2014, №336 від 27.11.2014 та №369 від 15.12.2014, щодо перенесення дати виборів ректора Національного університету державної податкової служби України, протиправними; 3) визнання протиправним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України №194 від 20.02.2015 щодо оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету ДПС України після оформлення належним чином актів приймання-передачі відповідно до постанови КМУ від 21.09.1998 №1482 «Про передачу об'єктів права державної власності»; 4) зобов'язання Міністерства освіти і науки України в 7-денний строк з дня набрання рішення суду законної сили видати наказ про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету державної податкової служби України відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», - розглядати в межах провадження адміністративної справи 810/1552/15.

- позовні вимоги ОСОБА_1 про: 1) на підставі ч.9 ст.1 Закону України «Про очищення влади», визнати бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо виконання цього Закону стосовно Пашка Павла Володимировича протиправною; 2) зобов'язання Державної фіскальної служби України завершити передбачену Законом України «Про очищення влади» перевірку Пашка Павла Володимировича, а копію висновку про результати перевірки, із зазначенням факту щодо застосування до Пашка П.В. заборон, зазначених у ч.3 ст.1 Закону, надіслати до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Усі матеріали перевірки додати до особової справи Пашка П.В. - виділити і розглядати в окремому (самостійному) провадженні.

У ході судового розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги.

Так, згідно заяви позивача від 23.09.2015 позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 30.12.2014 №2198-о «Про призначення Пашка П.В.»;

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України стосовно видання наказів від 20.11.2014 №316 «Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132», від 27.11.2014 №336 «Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132» та від 15.12.2014 №369 «Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 20.02.2015 №194 «Деякі питання організації конкурсів на зайняття посад керівників вищих навчальних закладів».

У судовому засіданні 23.09.2015 позивачем подано заяву про відмову від адміністративного позову в частині вимоги щодо зобов'язання Міністерства освіти і науки України в 7-денний строк з дня набрання рішення суду законної сили видати наказ про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету державної податкової служби України відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про вищу освіту».

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з роз'ясненням Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та зарплати Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 №30/39, призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Така ж правова позиція викладена і в листі Міністерства праці та соціальної політики від 19.04.2011 №126/06/186-11. Також позивачем зауважено, що відповідно до статті 42 Закону України «Про вищу освіту», посада керівника вищого навчального закладу є виборною. В Університеті посада ректора вакантна з липня 2012 року до 30.12.2014, а виконання обов'язків покладалося на проректорів. Позивач звернув увагу на те, що відповідно до штатного розпису Університету на 2014 рік посади виконуючого обов'язки ректора не передбачено, а визначена посада «Ректор, професор, д.н». Таким чином, на думку позивача, ДФС видала незаконний наказ від 30.12.2014 №2198-о «Про призначення Пашка П.В.», призначивши особу на вакантну виборну посаду. Позивач вважає, що призначення П.Пашка на посаду в.о. ректора Університету та його незаконні дії спричинили соціальну напругу в колективі працівників та серед студентів, підірвали довіру до органів державної влади, а також призвели до незаконного звільнення позивача з податкової міліції, чим було порушено гарантовані ст.43 Конституцією України право на працю та гарантії від незаконного звільнення. Окрім того, позивачем наголошено на відсутності повноважень у ДФС вчиняти дії щодо перенесення дати виборів ректора Університету та наголошено, що МОН, також не мало повноважень видавати наказ, яким припинено заходи з організації конкурсів на заміщення посад керівників навчальних закладів. З огляду на вказане, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

ДФС позов не визнано. В обґрунтування заперечень відповідачем 1 зазначено, що наказом від 15.09.2014 №132 було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади ректора Університету та призначено дату проведення виборів 25.11.2014. Оголошення про проведення конкурсу було розміщено в газеті «Урядовий кур'єр», у «Віснику Міністерства доходів і зборів України» та офіційному веб-порталі ДФС. Проте, позивач не подавав документів для участі у виборах ректора Університету, а тому, відсутнє порушення прав, свобод та інтересів позивача. Відповідач 1 зазначив, що оскаржуване рішення та дії щодо призначення в.о. ректора Університету вчинені з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв у межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. З огляду на вказане, відповідач 1 просив у задоволенні позову відмовити.

МОН проти позову заперечило. На обґрунтування заперечення зазначило, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 №87-р «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки», цілісний майновий комплекс Університету передається із сфери управління ДФС до сфери управління МОН. Звернув увагу на те, що пунктом 10 Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482, передбачено, що передача майнового комплексу оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об'єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об'єктів у державну власність, затвердженого цією Постановою. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об'єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. Відповідач 2 зазначив, що акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу, а саме Університету, на даний час не підписаний. Вважає, що на даний момент МОН не є уповноваженим органом щодо оголошення конкурсу на заміщення посади ректора, та не зобов'язано до закінчення повноцінної передачі Університету в свою сферу управління (підписання акта прийому-передачі) оголошувати конкурс на заміщення посади ректора. Крім того, на думку МОН, позов заявлений передчасно, оскільки після закінчення процедури передачі Університету до сфери його управління, Міністерство негайно оголосить конкурс на заміщення вакантної посади ректора Університету, відповідно до Закону України «Про вищу освіту». Відповідач 2 просив у задоволенні позову відмовити.

Представники Університету та в.о. ректора проти позову заперечили. На обґрунтування заперечення зазначили, що позивач не подавав документів для участі у виборах ректора Університету, тому, відсутнє порушення його прав, свобод та інтересів. З огляду на вказане, представники Університету та в.о. ректора просили у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу ДФС від 15.09.2014 №132 «Про організацію виборів ректора Національного університету ДПС України», було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади ректора Університету та призначено дату проведення виборів 25.11.2014. Оголошення про проведення конкурсу було розміщено в газеті «Урядовий кур'єр», у «віснику Міністерства доходів і зборів України» та на офіційному веб-порталі ДФС (а.с.18-19 Том І).

06.10.2014 ДФС прийнято наказ №166 «Про проведення заходів з організації виборів ректора Національного університету ДПС України», яким затверджено склад комісії з проведення відбору претендентів на заміщення вакантної посади ректора Університету (а.с.1-3 Том ІІІ).

20.11.2014 ДФС, з метою створення додаткових умов для проведення агітаційної компанії, прийнято наказ №316 «Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132», зокрема, у пункті 4 дату проведення виборів « 25 листопада 2014 року» змінено на « 28 листопада 2014 року» (а.с.20 Том І).

27.11.2014 ДФС, у зв'язку з відсутністю затверджених Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника вищого навчального закладу, прийнято наказ №336 «Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132», а саме, у пункті 4 дату проведення виборів « 28 листопада 2014 року» замінено на « 23 грудня 2014 року» (а.с.21 Том І).

12.12.2014 ДФС, у зв'язку з надходженням роз'яснень МОН щодо організаційних процедур обрання ректора Університету, прийнято наказ №365 «Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132», зокрема, у пункті 4 дату проведення виборів « 25 листопада 2014 року» замінено на « 16 грудня 2014 року» та визнано такими, що втратили чинність наказ ДФС від 20.11.2014 №316 і наказ ДФС від 27.11.2014 №336 (а.с.22 Том І).

15.12.2014 ДФС, з метою уникнення ситуацій, які можуть вплинути на легітимність результатів виборів ректора Університету та на підставі листа МОН від 15.12.2014 №1/12-8598, прийнято наказ №369, згідно якого, дату виборів буде визначено після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 42 Закону України «Про вищу освіту» та визнано такими, що втратили чинність накази ДФС від 20.11.2014 №316, від 27.11.2014 №336 та від 12.12.2014 № 365 (а.с.23 Том І).

04.02.2015 ДФС, у зв'язку із численними зверненнями народних депутатів України, дорученнями Адміністрації Президента України та Кабінету Міністрів України щодо проведення виборів ректора Університету, а також враховуючи розміщення на офіційному сайті МОН проекту методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника вищого навчального закладу, прийнято наказ №64 «Про проведення виборів ректора Національного університету ДПС України». Згідно вказаного наказу, було доручено Департаменту персоналу забезпечити організацію проведення виборів ректора Університету 27.02.2015 (а.с.32 Том І).

Водночас, відповідно до розпорядженням Кабінету Міністрів України №87-р «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки», 04.02.2015 Університет передано до сфери управління МОН (а.с.33-35 Том І).

Відповідно до наказу МОН від 20.02.2015 №194 «Деякі питання організації конкурсів на зайняття посад керівників вищих навчальних закладів», припинено заходи з організації конкурсів на заміщення посад керівників зазначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 №87 вищих навчальних закладів, де конкурс було оголошено, але вибори керівника вищого навчального закладу не відбулись. Також, доручено Управлінню роботи з персоналом та керівними кадрами після оформлення актів приймання-передачі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482 «Про передачу об'єктів права державної власності» вжити заходів щодо оголошення конкурсів на зайняття посад керівників вищих навчальних закладів, зазначених у пункті 1 цього наказу (а.с.40 Том І).

У ході судового розгляду справи, МОН надано суду наказ від 13.08.2015 №366-К «Про оголошення конкурсу на заміщення посади ректора Національного університету державної податкової служби України» (а.с.4 Том ІІІ). Згідно вказаного наказу, вибори ректора призначено на 12.11.2015.

Судом встановлено, що згідно наказу Міністерства доходів і зборів України від 01.04.2014 №748-0, з 02.04.2014 виконання обов'язків ректора Університету покладено на першого проректора Савченко Л.А.

30.12.2014 ДФС прийнято наказ №2198-0 «Про призначення Пашка П.В.», яким призначено з 30.12.2014 виконуючим обов'язки ректора Університету доктора економічних наук, професора Пашка П.В. до заміщення в установленому порядку вакантної посади ректора цього ж Університету. Підставою слугувала заява Пашка П.В.(а.с.112 Том І).

Не погоджуючись із наказом від 30.12.2014 №2198-0 «Про призначення Пашка П.В.», діями ДФС та МОН, вчиненими у процесі проведення організації обрання ректора Університету, позивач оскаржив їх, звернувшись із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає наступне.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу ДФС від 30.12.2014 №2198-о про призначення Пашка Павла Володимировича виконуючим обов'язків ректора Національного університету державної податкової служби України, суд звертає увагу на таке.

Так, в обґрунтування протиправності вищевказаного наказу позивач посилається, зокрема, на ті обставини, що Пашка П.В. призначено на вакантну виборну посаду, яка, відповідно до норм Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII, повинна заміщатися шляхом голосування, строком на п'ять років, у порядку передбаченому цим Законом.

Окрім того, позивач наголошує, що призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається чинним трудовим законодавством. Також, на думку позивача, ДФС взагалі не має правових підстав призначати виконуючого обов'язки ректора Університету.

Відтак, спірним питанням даної справи є встановлення правомірності дотримання відповідачем 1 процедури призначення особи на посаду виконуючого обов'язки ректора Національного університету державної податкової служби України Пашка Павла Володимировича.

З огляду на зазначене та беручи до уваги підстави прийняття наказу від 30.12.2014 №2198-о, необхідно зазначити.

Законодавством, що регулює спірні правові відносини, щодо призначення особи на посаду ректора вищого учбового закладу, є Кодекс законів про працю України, Закон України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII, Статут вищого учбового закладу, тощо.

У ході судового розгляду справи, а саме, із матеріалів особової справи Пашка П.В., судом встановлено, що 29.12.2014 Пашком П.В. було подано заяву голові ДФС про звільнення його з займаної посади у зв'язку з переведенням на роботу до Національного університету державної податкової служби України (а.с.8-94 том ІІ).

Згідно наказу ДФС від 29.12.2014 №2195-0, Пашка П.В. було звільнено з посади директора Департаменту розвитку митної справи ДФС України у зв'язку з переведенням його на роботу до Національного університету державної податкової служби України, на підставі пункту 5 статті 36 КзПП України (а.с.88 Том ІІ).

Відповідно до пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), однією з підстав припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію.

В листі від 25.09.2013 №175/06/186-13 Міністерством соціальної політики України надано роз'яснення щодо порядку звільнення працівників у порядку переведення. Згідно вказаних роз'яснень, для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з пункту 5 статті 36 КЗпП.

У листі-запиті доцільно зазначити строк, в який просять звільнити працівника. Це підтверджуватиме зобов'язання про прийняття на роботу в порядку переведення у вказаний в документі термін. Відсутність у листі-запиті строку звільнення може призвести до виникнення трудових спорів. Лист-запит, як правило, видається працівникові або надсилається на інше підприємство поштою.

У разі згоди власника або уповноваженого ним органу підприємства, на якому працює працівник, на припинення з останнім трудового договору за пунктом 5 статті 36 КЗпП на підставі переведення працівнику необхідно подати відповідну заяву з проханням звільнити його з роботи. Прийняття на іншу роботу здійснюється теж на підставі відповідної заяви працівника з проханням прийняти на роботу в порядку переведення. Припинення трудового договору і прийняття на роботу мають бути оформлені наказами чи розпорядженнями відповідних власників підприємств або уповноважених ними органів про звільнення працівника з попереднього місця роботи та про прийняття його на нове місце роботи в порядку переведення з посиланням на пункту 5 статті 36 КЗпП у погоджений сторонами строк.

Частиною п'ятою статті 24 КЗпП передбачено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Під час судового розгляду справи, сторонам було запропоновано надати суду відповідний лист-запит Університету з проханням звільнити Пашка П.В. з роботи в порядку переведення. Проте, представником ДФС було повідомлено суд про відсутність такого запиту.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що ні в заяві на звільнення, ні в наказі про звільнення Пашка П.В., жодних відомостей щодо того на яку саме посаду буде переведено даного працівника не відображено.

Однак, 30.12.2014 ДФС прийнято наказ від №2198-0, яким доктора економічних наук, професора Пашка П.В. призначено з 30.12.2014 виконуючим обов'язки ректора Університету до заміщення в установленому порядку вакантної посади ректора цього ж Університету.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Національний Університет державної податкової служби є вищим учбовим закладом та на час виникнення спірних правовідносин підпорядковувався ДФС.

Основні правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи вищої освіти визначено Законом України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №556-VII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №556-VII).

У відповідності до частини першої статті 15 Закону №1556-VII, повноваження засновника (засновників) щодо управління вищим навчальним закладом визначаються цим та іншими законами України, а також статутом вищого навчального закладу.

Правовий статус вищого навчального закладу визначено у статті 27 Закону України №1556-VII. Частиною сьомою цієї ж статті визначено, що вищий навчальний заклад діє на підставі власного статуту, який повинен містити: повне найменування із зазначенням типу вищого навчального закладу, його правосуб'єктність, місцезнаходження, дату прийняття рішення про його утворення; концепцію освітньої діяльності вищого навчального закладу; права та обов'язки засновника (засновників); обсяг основних засобів (розмір статутного капіталу), наданих засновником (засновниками); повноваження органів управління вищого навчального закладу; права та обов'язки керівника вищого навчального закладу; порядок обрання представників до органів громадського самоврядування; підстави дострокового розірвання контракту з керівником вищого навчального закладу та керівником навчально-наукового інституту (факультету); джерела надходження і порядок використання коштів та майна вищого навчального закладу; порядок звітності та контролю за провадженням фінансово-господарської діяльності; порядок внесення змін до статуту вищого навчального закладу; порядок реорганізації та ліквідації вищого навчального закладу.

Статут вищого навчального закладу може містити інші положення, що стосуються особливостей утворення і діяльності вищого навчального закладу та не повинен суперечити законодавству.

Судом встановлено, що наказом ДПА України від 03.05.2012 №372, за погодженням 10.05.2012 з МОН, було затверджено Статут Національного Університету державної податкової служби (нова редакція). У подальшому, наказом ДФС від 17.11.2014 №278 було внесено зміни до Статуту Національного Університету державної податкової служби у частині безпосереднього управління Університетом (а.с.188-209 Том ІІ).

Обрання, призначення та звільнення з посади керівника вищого навчального закладу врегульовано статтею 42 Закону №1556-VII.

Так, згідно частини другої статті 42 Закону №1556-VII, засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) зобов'язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника вищого навчального закладу не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника вищого навчального закладу конкурс оголошується протягом тижня з дня утворення вакансії.

Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) протягом двох місяців з дня оголошення конкурсу на посаду керівника вищого навчального закладу приймає (приймають) пропозиції щодо претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу і протягом 10 днів з дня завершення терміну подання відповідних пропозицій вносить (вносять) кандидатури претендентів, які відповідають вимогам цього Закону, до вищого навчального закладу для голосування.

Керівник вищого навчального закладу обирається шляхом таємного голосування строком на п'ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом вищого навчального закладу.

Брати участь у виборах керівника вищого навчального закладу мають право: кожен науковий, науково-педагогічний та педагогічний штатний працівник вищого навчального закладу; представники з числа інших штатних працівників, які обираються відповідними працівниками шляхом прямих таємних виборів; виборні представники з числа студентів (курсантів), які обираються студентами (курсантами) шляхом прямих таємних виборів.

При цьому загальна кількість (повний склад) наукових, науково-педагогічних і педагогічних працівників вищого навчального закладу повинна становити не менше 75 відсотків загальної кількості осіб, які мають право брати участь у виборах; кількість виборних представників з числа інших працівників вищого навчального закладу - до 10 відсотків, а кількість виборних представників з числа студентів (курсантів) - не менше 15 відсотків осіб, які мають право брати участь у виборах.

Вибори вважаються такими, що відбулися, якщо участь у них взяли більше 50 відсотків загальної кількості осіб, які мають право брати участь у виборах, кожен з яких має один голос і голосує особисто.

З особою (кандидатурою), яка набрала більше 50 відсотків голосів осіб, які мають право брати участь у виборах, засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) укладає контракт строком на п'ять років не пізніше одного місяця з дня її обрання.

З аналізу вищевказаних норм права випливає, що повноваження засновника щодо управління вищим навчальним закладом визначаються Законом №1556-VII, іншими законами України, а також статутом вищого навчального закладу у якому зазначаються права та обов'язки засновника.

Як було встановлено судом, засновником Національного Університету державної податкової служби є ДПА України, на час виникнення спірних правовідносин - ДФС України.

Повноваження ДФС- як засновника Університету визначено частиною другою статті 15 Закону №1556-VII, згідно якої засновник (засновники) вищого навчального закладу або уповноважений ним (ними) орган: 1) затверджує статут вищого навчального закладу та за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу вносить до нього зміни або затверджує нову редакцію; 2) укладає в місячний строк контракт з керівником вищого навчального закладу, обраним за конкурсом у порядку, встановленому цим Законом; 3) за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу достроково розриває контракт із керівником вищого навчального закладу з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту вищого навчального закладу та умов контракту; 4) здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю вищого навчального закладу; 5) здійснює контроль за дотриманням статуту вищого навчального закладу; 6) здійснює інші повноваження, передбачені законом і статутом вищого навчального закладу.

Також, повноваження засновника наведені у Статуті Національного Університету державної податкової служби, зокрема, пунктом 2.1.2 якого передбачено, що ДФС призначає та звільняє з посади ректора Університету у порядку визначеному Законом України «Про вищу освіту» та Статутом.

Між тим, у своїй діяльності ДФС керується Положенням про Державну фіскальну службу України затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236.

Розділом 11 вказаного Положення визначено вичерпний перелік повноважень голови ДФС, який здійснює керівництво діяльністю Служби, представляє ДФС у відносинах з іншими органами, підприємствами, організаціями в Україні та за її межами.

Із вищевказаних нормативних актів, випливає, що голова ДФС не мав правових підстав призначати виконуючого обов'язки ректора вищого навчального закладу - Університету на вакантну посаду, оскільки порядок призначення керівника вищого навчального закладу чітко визначено статтею 42 Закону №1556-VII, згідно якої засновник зобов'язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника вищого навчального закладу, розглянути пропозиції претендентів на посаду та шляхом таємного голосування провести вибори керівника. Аналогічні положення наведені і у пункті 4.6. статуту Університету.

З огляду на вищезазначене та враховуючи вимоги статті 42 Закону №1556-VII, щодо обрання керівника вищого навчального закладу виключно на конкурсних засадах, суд дійшов висновку, що у разі наявності вакантної посади ректора та оголошення в установленому порядку конкурсу, його обов'язки виконує посадова особа вищого навчального закладу, на яку Статутом цього навчального закладу або наказом щодо виконання обов'язків керівника у разі його відсутності, згідно з розподілом функціональних обов'язків, покладено такий обов'язок.

Судом встановлено, що в Університеті посада ректора вакантна з липня 2012 року, а виконання обов'язків до 30.12.2014 покладалося на проректорів.

Матеріали справи також містять наказ Університету від 04.12.2014 №1981, виданий в.о. ректора Савченко Л.А. (а.с.216 Том ІІ) «Про розподіл обов'язків між керівним складом університету», пунктом 2 якого встановлено порядок заміщення на період відсутності у зв'язку з відрядженням, хворобою, відпусткою тощо керівників Університету (за посадою): ректор (в.о. ректора) - перший проректор-ректор з наукової роботи; проректор з навчально-виховної роботи - проректор з адміністративно-господарської діяльності.

У випадку відсутності проректорів, які визначені як такі, що заміщують інших відсутніх, питання тимчасового заміщення вирішується окремим наказом ректора.

Аналогічна правова позиція була викладена у листі Міністерства освіти і науки України, яким надано відповідь на звернення Львівського національного університету від 06.06.2013 №04-24812551 та повідомлено, що МОН не повинно призначати в.о. ректора Львівського національного університету ім. І. Франка після закінчення контракту з ректором, оскільки його обов'язки виконує посадова особа, що визначена статутом навчального закладу.

Поряд із зазначеним, суд звертає увагу на те, що єдиним випадком, установленим законодавством, коли засновник має право призначити саме виконувача обов'язків керівника вищого навчального закладу, є випадок утворення нового вищого навчального закладу.

Положеннями частини третьої статті 42 Закону №1556-VII передбачено, що засновник (засновники) новоутвореного вищого навчального закладу або уповноважений ним (ними) орган (особа) призначає (призначають) виконувача обов'язків керівника вищого навчального закладу, але не більш як на шість місяців.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 21.12.1999 постановою Кабінету Міністрів України №2346 створено Академію державної податкової служби України з підпорядкуванням ДПА України.

Указом Президента України від 21.08.2003 №870/2003, Академії державної податкової служби України надано статус національної.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.03.2006 №124-р, на базі академії утворено Університет державної податкової служби України з підпорядкуванням ДПА України.

Указом Президента України від 03.04.2006 №279/2006, підтримано пропозицію Кабінету Міністрів України щодо надання Університету державної податкової служби України статусу національного.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.08.2006 №472-р, відповідно до Указу Президента України від 03.04.2006 №279 "Про надання Університету державної податкової служби України статусу національного", перетворено Національну академію державної податкової служби в Національний Університет державної податкової служби.

Відтак, Національний Університет державної податкової служби не є новоствореним вищим навчальним закладом, з огляду на що, норми частини третьої статті 42 Закону №1556-VII не можуть буди застосовані у даних правовідносинах.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії ДФС стосовно видання наказів від 20.11.2014 №316 "Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132", від 27.11.2014 №336 "Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132" та від 15.12.2014 №369 "Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132", суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, оскаржуваними наказами ДФС вносила зміни до наказу ДФС від 15.09.2014 №132 «Про організацію виборів ректора Національного університету ДПС України», яким було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади ректора Університету та призначено дату проведення виборів 25.11.2014, а саме, відповідачем 1 неодноразово змінювалася, а фактично-переносилася, дата виборів ректора Університету.

Як вже зазначалося вище, на момент виникнення спірних правовідносин, повноваження засновника Університету - ДФС з питань щодо проведення виборів ректора Університету встановлені виключно Законом №1556-VII, Статутом вищого учбового закладу та Положенням про Державну фіскальну службу України затверджене Постановою КМ України від 21.05.2014 №236.

Досліджуючи зміст вищенаведених правових актів судом не встановлено, а представником ДФС не наведено, жодної правової норми, яка б надавала право засновнику вищого учбового закладу вчиняти дії щодо перенесення призначеної дати проведення виборів ректора Університету, саме з підстав наведених у оскаржуваних наказах.

Суд звертає увагу на те, що серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Системно проаналізувавши обставини справи, вимоги чинного законодавства України та беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу ДФС від 30.12.2014 №2198-о про призначення Пашка Павла Володимировича виконуючим обов'язків ректора Національного університету державної податкової служби України та визнання протиправними дій ДФС щодо видання наказів від 20.11.2014 №316 "Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132", від 27.11.2014 №336 "Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132" та від 15.12.2014 №369 "Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132", оскільки у даному випадку, відповідач 1 вийшов за межі своїх повноважень, установлених законодавством та діяв всупереч порядку обрання керівника вищого навчального закладу установленого Законом України «Про вищу освіту» та Статутом Університету.

Щодо позиції відповідачів та третіх осіб з проводу відсутності у позивача порушених прав та охоронюваних законом інтересів з підстав неподання позивачем документів для участі у виборах ректора Університету, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відтак, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

У пункті 6 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України надано визначення адміністративного позову, а саме - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Аналіз вищевказаних норм права свідчить, що під позовом необхідно розуміти, в широкому контексті, звернення до суду за захистом порушеного або оспорюваного права, що було спричинено діями або бездіяльністю конкретної особи, до якої й пред'являються вимоги щодо припинення правопорушення та відновлення прав.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997 №6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України», частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку. Якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізовано належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

Власне, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв'язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах.

У рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Викладені висновки кореспондуються із нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з квітня 2012 року є працівником Національного Університету державної податкової служби.

Згідно матеріалів особової справи позивача (а.с.173-229 Том І), з 22.12.2014 він обіймав посаду заступника начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення працівників податкової міліції з навчально-методичної та наукової роботи, відповідний Наказ №394-К підписано в.о. ректора Савченко Л.А.

За приписами пункту 4.6.5 Статут Національного Університету державної податкової служби зі змінами від 17.11.2014, брати участь у виборі ректора Університету має право кожен науковий, науково-педагогічний та педагогічний штатний працівник Університету.

Ураховуючи ту обставину, що у ході судового розгляду справи судом встановлено протиправність дій ДФС щодо призначення в.о. ректора Університету Пашка П.В. на вакантну виборну посаду без дотримання процедури обрання керівника вищого учбового закладу, передбачену статтею 42 Закону №1556-VII, посилання відповідача 1 та представника Університету на ту обставину, що позивач не подавав документів для участі у виборах ректора Університету, а тому, відсутнє порушення його прав, свобод та інтересів, є помилковим, оскільки позивач має право не тільки подавати свою кандидатуру на виборчу посаду ректора, а й реалізувати право приймати участь у виборах ректора у спосіб визначений законодавством.

Окрім того, в.о. ректора Університету Пашко П.В. фактично являється керівником установи де працює позивач і його дії та рішення впливають на права та обов'язки, як самого позивача, так і осіб, які перебувають у трудових відносинах з Національним університетом ДПС України. У даному випадку це підтверджено наказом Університету від 02.03.2015 №71-к, підписаного Пашком П.В., згідно якого ОСОБА_1 звільнено від виконання службових обов'язків за займаною посадою та зараховано в розпорядження факультету.

З огляду на вищезазначене та беручи до уваги вимоги процесуального законодавства, згідно якого щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободи чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем, суд дійшов висновку про наявність у позивача підстав для звернення до суду із даним позовом, оскільки оскаржуваний наказ та дії відповідачів порушують його права у конкретних правовідносинах.

Щодо вимоги позивача визнати протиправним та скасувати наказ МОН від 20.02.2015 №194 «Деякі питання організації конкурсів на зайняття посад керівників вищих навчальних закладів», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 04.02.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №87-р «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки», яким зобов'язано передати із сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства і Державної фіскальної служби до сфери управління Міністерства освіти і науки цілісні майнові комплекси навчальних закладів та державної установи за переліком згідно з додатком, зокрема, Національний університет державної податкової служби України передано до сфери управління МОН (а.с.33-35 Том І).

Окрім того, згідно пункту 2 вказаного розпорядження МОН зобов'язано:

забезпечити розроблення стандартів вищої освіти за відповідними спеціальностями з урахуванням пропозицій Міністерства аграрної політики та продовольства;

разом з Міністерством фінансів передбачати під час розроблення проекту Державного бюджету України на відповідний рік видатки на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних і робітничих кадрів для агропромислового комплексу у вищих навчальних закладах та здійснення їх навчально-методичного забезпечення в межах потреби, визначеної Міністерством економічного розвитку і торгівлі, з урахуванням відповідних пропозицій Міністерства аграрної політики та продовольства;

разом з Міністерством аграрної політики та продовольства затвердити протягом місяця план заходів щодо передачі зазначених у пункті 1 цього розпорядження цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи та їх подальшого функціонування.

З матеріалів справи випливає, що на виконання вказаного розпорядження та у зв'язку із наявністю великої кількості скарг, що свідчить про підвищену соціальну напругу у вищих навчальних закладах, з метою дотримання прав членів трудових колективів і студентів при обранні кандидатур на посади керівників вищих навчальних закладів, МОН було прийнято наказ від 20.02.2015 №194 «Деякі питання організації конкурсів на зайняття посад керівників вищих навчальних закладів».

Так, згідно пункту 1 даного наказу, припинено заходи з організації конкурсів на заміщення посад керівників зазначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 №87 вищих навчальних закладів, де конкурс було оголошено, але вибори керівника вищого навчального закладу не відбулись.

Відповідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження МОН визначенні у Положенні про Міністерство освіти і науки України, затвердженому Указом Президента України від 25.04.2013 №240/2013 та Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630.

В свою чергу, аналіз повноважень МОН, визначених у Положенні про Міністерство освіти і науки України у співвідношенні із зобов'язаннями встановленими розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 №87-р «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки» та нормами Закону України «Про вищу освіту», свідчить про те, що МОН не наділено повноваженнями щодо припинення заходів з організації конкурсів на заміщення посад керівників вищих навчальних закладів, де конкурс було оголошено, але вибори керівника вищого навчального закладу не відбулись.

Суд звертає увагу на те, що позивач просить суд скасувати наказ МОН від 20.02.2015 №194 «Деякі питання організації конкурсів на зайняття посад керівників вищих навчальних закладів» в цілому. Однак, із змісту вказаного наказу випливає, що він стосується і інших вищих навчальних закладів, зазначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 №87.

За приписами вимог Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте, позивачем не наведено жодних нормативно-правових обґрунтувань в частині скасування оскаржуваного наказу, що не стосується Національного університету державної податкової служби України.

Відтак, підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки наказ МОН від 20.02.2015 №194 «Деякі питання організації конкурсів на зайняття посад керівників вищих навчальних закладів» видано поза межами повноважень МОН, установлених законодавством, він підлягає скасуванню в частині, що стосується Національного університету державної податкової служби України.

23.09.2015 позивачем подано заяву про відмову від адміністративного позову в частині вимоги щодо зобов'язання МОН в 7-денний строк з дня набрання рішення суду законної сили видати наказ про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету державної податкової служби України відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», оскільки МОН видано наказ від 13.08.2015 №366-К «Про оголошення конкурсу на заміщення посади ректора Національного університету державної податкової служби України», згідно якого вибори ректора Університету призначено на 12.11.2015 року.

Згідно частини першої статті 136 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Пунктом 2 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Судом встановлено, що відмова позивача від адміністративного позову у вищевказаній частині вимоги не суперечить закону та не порушує чиїх-небудь прав, свобод або інтересів, а тому приймається судом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині вимоги щодо зобов'язання МОН в 7-денний строк з дня набрання рішення суду законної сили видати наказ про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету державної податкової служби України відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про вищу освіту».

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, не надали суду доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довели правомірності своїх дій та рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 157, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 30.12.2014 №2198-о "Про призначення Пашка П.В.".

Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України стосовно видання наказів від 20.11.2014 №316 "Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132", від 27.11.2014 №336 "Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132" та від 15.12.2014 №369 "Про внесення змін до наказу ДФС від 15.09.2014 №132".

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 20.02.2015 №194 "Деякі питання організації конкурсів на зайняття посад керівників вищих навчальних закладів" в частині, що стосується Національного університету державної податкової служби України.

В частині позовної вимоги щодо зобов'язання Міністерства освіти і науки України в 7-денний строк з дня набрання рішенням суду законної сили видати наказ про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету державної податкової служби України відповідно до вимог ст.42 Закону України "Про освіту" - провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Басай О.В.

Суддя Волков А.С.

Суддя Скрипка І.М.