Справа № 2а/0570/12035/2012
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року м. Київ К/800/6710/14

К/800/10823/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Логвиненко А. О., Мороз Л. Л.,

провівши попередній розгляд касаційної скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Слов'янську Донецької області та Управління Пенсійного Фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року у справі за позовом Управління Пенсійного Фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Слов'янську Донецької області про стягнення виплат, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року Управління Пенсійного Фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області звернулось до адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Слов'янську Донецької області щодо відшкодування за рахунок відповідача понесених позивачем витрат за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2012 року на загальну суму 712 327, 77 грн., з яких: 11 497, 52 грн. - витрати на виплату та доставку пенсій громадянам держав-учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД та переїхали на постійне місце проживання в Україну; 52 406, 60 грн. - витрати на виплату адресної державної допомоги громадянам держав-учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД; 5 019, 33 грн. - витрати на виплату пенсій у зв'язку з втратою годувальника; 643 4040, 32 грн. - витрати на виплату адресної допомоги з урахуванням поштового збору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2013 року позовні вимоги за період з 01 січня 2012 року по 29 лютого 2013 року на суму 236 295, 27 грн. залишено без розгляду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2013 року, залишеною ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року без змін, позов задоволено частково, а саме: зобов'язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Слов'янську Донецької області відшкодувати Управлінню Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області витрати на виплату пенсій у розмірі 6 321,68 грн., щомісячну цільову допомогу на прожиття у розмірі 127,52 грн. та витрати на доставку пенсій в сумі 15,84 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленими по справі рішеннями, позивач та відповідач звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, відповідно до яких Управління Пенсійного Фонду просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, а Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування також - скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Скарги обґрунтовані невірним застосуванням судами норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судом та обґрунтованість застосування норм матеріального права до вирішення спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційних скарг, колегія суддів підстав до їх задоволення не знаходить, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області направило на адресу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Слов'янську Донецької області акти щомісячної звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2012 року.

Відповідач відмовився прийняти до відшкодування та підписати акти щомісячної звірки витрат відносно пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання по особовим справам потерпілих, які отримали травму на території колишнього СНГ, також щодо відшкодування адресної допомоги та по особовим справам ОСОБА_1, нещасний випадок з якою стався не на виробництві, а по дорозі на роботу, та ОСОБА_2, яка отримує пенсію по втраті годувальника, проте, на момент смерті годувальника була працездатною.

Розмір сплачених сум та понесених територіальним органом Пенсійного фонду України витрат сторонами не оспорюється.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття.

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ, за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене частиною другою статті 24 Закону № 1105-XIV, відповідно до пункту 5 визначено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

Таким чином, витрати, понесені органами Пенсійного фонду України у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР) підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій правильно вирішили спір в частині зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу понесені ним витрати на виплату та доставку пенсій громадянам держав-учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД та переїхали на постійне місце проживання в Україну.

Вищевикладена правова позиція відповідає судовій практиці Верховного Суду України, зокрема узгоджується з його рішеннями від 12 листопада 2013 року у справі № 21-388а13 та від 20 травня 2015 року 2 справі № 21-136а14 ухваленими у спорах за аналогічними правовідносинами.

Згідно частини 1 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, Рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 10 червня 2014 року у справі № 21-168а14, судом наголошено, що він неодноразово зазначав, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги (постанови від 6, 20 червня 2011 року справи № 21-57а11, 21-118а11, відповідно).

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій і в частині безпідставності позовних вимог щодо відшкодування за рахунок відповідача понесених позивачем витрат на виплату та доставку адресної державної допомоги.

Судом першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження перебування ОСОБА_2 на утриманні померлого годувальника, а тому, витрати позивача по виплаті пенсії у зв'язку з втратою годувальника зазначеній громадянці за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону № 1105-XIV, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

З огляду на наведене та враховуючи положення частин 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов'язковості доведення сторонами тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим вищенаведений висновок судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції і в частині зобов'язання відповідача відшкодувати витрати понесені позивачем по особовій справі ОСОБА_1, оскільки її трудове каліцтво підтверджується встановленими та дослідженими судом доказами в справі, зокрема актом обстеження № 048344 (а.с.72 т.1).

Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, вірно встановили характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосували норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, не вбачається.

Твердження касаційних скарг зазначений висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Слов'янську Донецької області та Управління Пенсійного Фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області відхилити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року по справі № 2а/0570/12035/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: