Справа № 826/14790/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року № 826/14790/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги заявлені про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.06.15 р. №5147-17 Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визазначена сума грошового зобов'язання з транспортного податку на доходи фізичних осіб у розмірі 25 000 грн.

Позивач - ОСОБА_1 вважає вказане рішення незаконним та просить його скасувати з таких підстав.

Позивач зазначає, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.12.14 р., укладеним з ОСОБА_2, та згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіль є 2010 року випуску, тоді як згідно пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є автомобілі, які використовувалися до 5 років.

Позивач посилається на п. 8 наказу Державної митної служби України від 17.11.05 р. №1118, згідно якого в даному випадку датою початку користування вважається перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах. Згідно VIN коду автомобіля позивача НОМЕР_2 літера А відповідає 2010 року випуску.

Відповідно, дата первинної реєстрації автомобіля в Україні - 29.08.13 р. - не може вважатися строком початку експлуатації автомобіля.

Також позивач зазначає, що факт невикористання автомобіля за межами України доведений не був, тобто, протиправно використаний під час прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві пояснень на позов не надав, представника до судового засідання не скерував.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 (код НОМЕР_3) є власником автомобіля Lexus PX 350 (легковий універсал); реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію технічного паспорту НОМЕР_4; об'єм двигуна 3456.

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві 19.06.15 р. винесено податкове повідомлення-рішення №5147-17, яким згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України ОСОБА_1 нараховано зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

03.07.15 р. позивачем подано первинну скаргу в адміністративному порядку на вказане рішення до Головного управління ДФС у м. Києві, на яку станом на час розгляду справи відповіді не отримано. Доказів зворотнього суду не пред"явлено.

Згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно пп. 267.1.1, 267.1.2 п. 267.1, п. 267.4, пп. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

В даному випадку згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належний ОСОБА_1 автомобіль Lexus PX 350 (легковий універсал); реєстраційний номер НОМЕР_1; об'єм двигуна 3456, має рік випуску 2010, дату первинної реєстрації 29.08.13 р., дату реєстрації на ім'я позивача 27.12.14 р.

Згідно змісту ст. 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років.

При цьому, згідно пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Таким чином, використання транспортного засобу пов'язується з його реєстрацією.

Згідно п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98 р. №1388, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

З врахуванням вищевикладених положень законодавства початком використання (експлуатації) транспортного засобу є його державна реєстрація.

Щодо посилання позивача на Правила митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджені наказом Державної митної служби України від 17.11.05 р. №1118, то їх дія поширюється на транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України громадянами, які не є суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, для вільного обігу (у тому числі з метою розкомплектування на запасні частини) на митну територію України (за її межі) або з метою транзиту, а також тимчасово вивозяться за межі митної території України.

В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль переміщався через митний кордон України громадянами до того, як був придбаний позивачем, тому підстави для застосування цього нормативно-правового акта до правовідносин сторін відсутні.

Крім того, п. 8 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, на який посилається позивач, не визначають нових положень щодо визначення початку використання автомобіля, а саме:

рік виготовлення автомобіля вказаний у свідоцтві про реєстрацію - 2010, і для його з'ясування не є необхідним дослідження ідентифікаційного номеру транспортного засобу;

в матеріалах справи відсутні докази перебування автомобіля в експлуатації до ввезення на митну територію України, тому посилання позивача на п. 8 Правил, згідно яких датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані вповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах, - не можуть бути застосовані в будь-якому випадку.

Окремо суд зазначає, що згідно ст. 267 Податкового кодексу України визначено джерело отримання податковим органом інформації про об'єкт оподаткування, а саме.

Згідно пп. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

Оскаржуване повідомлення-рішення винесене податковим органом саме на підставі інформації про належний позивачу автомобіль, яка наявна у органів внутрішніх справ і зазначена у свідоцтві про реєстрацію.

На податковий орган не покладено обов'язок з'ясовувати підстави ввезення на митну територію України кожного автомобіля, що є об'єктом оподаткування згідно ст. 267 Податкового кодексу України, зокрема, і з'ясовувати, чи перебував автомобіль у використанні до його ввезення на митну територію України, тому посилання позивача на ч. 2 ст. 71 КАС України не може бути прийняте до уваги.

В той же час, якщо отримана податковим органом від органів внутрішніх справ інформація з якихось причин не відповідає дійсності, зокрема, щодо дати початку використання автомобіля, позивач має таку інформацію надати як податковому органу, так і суду, що ним зроблено не було.

Оскільки саме позивач посилається на те, що датою початку використання автомобіля є не зазначена у свідоцтві про реєстрацію дата 29.08.13 р., а інша, на нього і покладено обов'язок згідно ч. 1 ст. 71 КАС України довести вказані обставини.

Між тим, жодних доказів перебування автомобіля у використанні до 29.08.13 р. не надано, у зв'язку з чим відповідні посилання позивача не можуть бути прийняті до уваги.

На підставі вищевикладеного, ст. 160-163, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева