Справа № 2-а-1750/10
Суддя: Василишин В. О.
Дата ухвалення: 2010-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-1750/10
ПОСТАНОВА

«19»листопада 2010року м.Бровари Київської області

Суддя Броварського міськрайоннного суду Київської області Василишин В.О., розглянувши у скороченому провадженні справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області про визнання протиправною бездіяльність й стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги «дітям війни»,

встановив:

У листопада 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області (далі - ОСОБА_2 ПФУ), в якому зазначила, що згідно із ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», від 18 листопада 2004 року, вона, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни.

Відповідно до ст.6 цього Закону, який набрав чинності з 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, з 01 січня 2006 року їй повинна була виплачуватись державна соціальна допомога у виді підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком.

У 2006-2007 роках підвищення до пенсії їй не виплачувалось взагалі, а у 2008-2010 роках виплачувалось, але в меншому розмірі, ніж передбачено Законом, чим порушено її права.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України та є неконституційним пункт 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», на підставі якої повинно було нараховуватись та виплачуватись підвищення до пенсії.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим для виконання.

Мінімальна пенсія за віком згідно із ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

ОСОБА_2 ПФУ в порушення вимог чинного законодавства нарахування та виплату підвищення до пенсії їй, як дитині війни, не здійснило.

Просить визнати бездіяльність ОСОБА_2 ПФУ щодо не нарахування їй підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 10 травня 2010 року протиправною, зобовязати ОСОБА_2 ПФУ здійснити перерахунок її пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати за період з 10 травня 2010 року.

Відповідач ОСОБА_2 ПФУ в наданих письмових запереченнях заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 отримує підвищення до пенсії відповідно до вимог закону.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно із ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач ОСОБА_1, яка народилася 01 січня 1938 року, є дитиною війни та має право на отримання підвищення до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 цього Закону.

Згідно із п.1 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про соціальний захист дітей війни» цей ОСОБА_3 набирає чинності з 01 січня 2006 року.

Проте пунктом 17 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік було зупинено.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» пункт 17 ст. 77 виключено, а ст. 110 викладено у новій редакції та встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються з 01 січня 2006 року, а ст. 6 - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

ОСОБА_3 було опубліковано 22 березня 2006 року, чинності він набрав з 01 квітня 2006 року, тому з цього часу ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» знову почала діяти.

Однак підвищення до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком дітям війни могло здійснюватись лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі та згідно із порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України у 2006 році такого порядку виплати дітям війни підвищення до пенсії не визначив, тому вимоги позивача ОСОБА_1 щодо виплати підвищення до пенсії за 2006 рік задоволенню не підлягають.

Пунктом 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» знову було зупинено.

Згідно із ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Таким чином, з 09 липня 2007 року, тобто з дня прийняття Конституційним Судом України рішення про неконституційність п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» позивачу ОСОБА_1 як дитині війни, мало виплачуватись підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема п.41 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2008 року, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено у новій редакції та встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 41 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» .

Після прийняття Конституційним Судом України зазначеного Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Верховною Радою України зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносилися, тому положення цієї статті, згідно з якими дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком, є чинними саме в такій редакції.

Таким чином, з 22 травня 2008 року, тобто з дня прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 про неконституційність п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» позивачу ОСОБА_1, як дитині війни, мало виплачуватись підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішенні цього спору щодо розміру підвищення до пенсії дітям війни з 22 травня 2008 року положення п.8 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 року № 530 застосуванню не підлягають.

Згідно із ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Проаналізувавши зазначені вище норми Законів України, Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, враховуючи положення ч. 2 ст. 152 Конституції України, суд дійшов висновку, що порушення прав позивача ОСОБА_1 щодо невиплати підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком тривало в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

Оскільки Рішення Конституційного Суду України зворотної дії не мають, тому не поширюються на період з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року та з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року.

Бездіяльність відповідача ОСОБА_2 ПФУ щодо непроведення з урахуванням Рішень Конституційного Суду України своєчасного нарахування та виплати позивачу ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» суд вважає протиправною.

Відповідно до ч.2 ст.З Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, ч.З ст.28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч.І цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. *

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, суд вважає за можливе застосувати саме ч. 1 ст. 28 даного Закону для розрахунку підвищення пенсії дітям війни.

В даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цим Законом як критерій визначення розміру щомісячної доплати до пенсії передбачено мінімальну пенсію за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ч.З ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову про підвищення пенсії ОСОБА_1, з 10 травня 2010 року.

У звязку з наведеним, суд вважає необхідними зобовязати ОСОБА_2 ПФУ здійснити з 10 травня 2010 року перерахунок пенсії позивача з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з урахуванням раніше проведених виплат.

Відповідно до ч.З ст. 183-2, ч.І ст.256 КАС України постанова суду підлягає негайному виконанню відповідачем.

На підставі ст.ст. 64, 152 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Рішень Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, 86, 94, 99, 100, 159- 163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області щодо не нарахування ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», протиправною.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати за період з 10 травня 2010 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. При відкладенні складення постанови суду в повному обсязі на строк, який не може бути ніж пять днів з дня закінчення розгляду справи, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин