Справа № 872/22/15
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2015 рокусправа № 808/1833/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

при секретарі: Горшкові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі №808/1833/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих 17 вересня 2013 року Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за основним платежем - 18940,03 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 4905,01 грн., №, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 510 грн. В обґрунтування позову зазначав про помилковість висновків, викладених контролюючим органом в акті перевірки № 401/1701/НОМЕР_1 від 02.08.2013 року, щодо порушень вимог податкового законодавства під час провадження підприємницької діяльності за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що відповідачем за наслідками розгляду скарги, поданою в процедурі адміністративного оскарження, був повністю змінений зміст акту перевірки №401/1701/НОМЕР_1 відповіддю на заперечення до акту, із посиланням на технічні помилки при його складанні. Крім того, відповідач посилається, як на підставу для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, на акт перевірки №544/14/08-01-10-04-20 від 11.12.2013 року, складений за результатами позапланової документальної виїзної перевірки, проведеної за рішенням Головного управління Міндоходів у Запорізькій області. На думку апелянта, оскільки останній акт був складений значно пізніше дати прийняття спірних рішень, правові підстави для його врахування при визначенні грошових зобов'язань відсутні. Також апелянт зазначає про відсутність порушень податкового законодавства у періоді, що був підданий перевірці, оскільки висновки контролюючого органу про безпідставність віднесення до складу валових витрат у 2011 році на загальну суму 24649,35 грн. за накладними, виданими ТОВ «МАРКОТРЕЙД» за договором №011006, був в подальшому реалізований за договором, укладеним з ДГЗІФ «УКРІНМАШ».

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржену постанову, задовольнивши позовні вимоги.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив, письмових заперечень на апеляційну скаргу не направив.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, фахівцями Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, за результатами якої 02.08.2013 року складено Акті № 401/1701/НОМЕР_1 від 02.08.2013 (т. 1 а.с. 34-49). На підставі вказаного акту перевірки 19.09.2013 року ДПІ у Шевченківському райні м. Запоріжжя ГУ Міндоходів були прийняті податкові повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: донарахування податку на доходи фізичних осіб за актами КПР на 510 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 23845,04 гривень, в т.ч. на 18940,03 гривень за основним платежем, на 4905,01 гривень - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). (т. 1 а.с.10,11). 10 грудня 2013 року на підставі наказу № 473 від 02.12.2013 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача щодо ведення достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи осіб від здійснення господарської діяльності з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, відображення у податковій звітності сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з наих податку за ІУ квартал 2012 року, своєчасності надання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік, за результатами якої складений Акт №514/1701/314117274 (т.1 а.с.50-64). Зазначена переірка призначена у зв'язку із отриманим листом Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про необхідність ретельної перевірки доводів ФОП ОСОБА_1, викладених у скарзі на податкові повідомлення-рішення (т.2 а.с.157).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, якими визначено грошове зобов'язання позивача за порушення податкового законодавства, встановлені під час перевірки.

Колегія суддів вважає, що перевірка оскарженого рішення суду на предмет дотримання норм процесуального права та правильного застосування матеріального права має здійснюватись шляхом перевірки висновків контролюючого органу щодо наявності порушень позивачем податкового законодавства.

1.В акті № 401/1701/НОМЕР_1 від 02.08.2013 року зазначено, що під час перевірки встановлено несвоєчасне подання до ДПІ у Шевченківському районі декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік строком 09.02.2012 року, фактично подано 13.02.2012 року, що є порушенням п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.49 49.18.2. п. 49.18. ст. 49, п. 51.1. ст. 51, п. 176.2. ст. 176, п. 177.7. ст. 177 Податкового кодексу України Податкового кодексу України та неподання за ІУ квартал 2012 року податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ, що порушує п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49, п. 51.1 ст.51, п.176.2 п.176 ст.176, п.177.7 ст.177 Податкового кодексу України (т.1 а.с.48). Аналогічний висновок міститься і в акті № 514/1701/314117274 від 10.12.2013 року (т.1 а.с.63,64).

В адміністративному позові позивач стверджував про відсутність обов'язку податкового розрахунку, оскільки він не мав та не має найманих працівників, не укладав цивільних договорів, за якими мав би виплачувати/нараховувати певний дохід іншим фізичним особам та утримувати з нього податки як податковий агент.

Проте, а вкті перевірки № 401/1701/НОМЕР_1 від 02.08.2013 року зазначено, що на порушення п.п.1.2., 3.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України №1020 від 24.12.2010, позивачем за IV квартал 2012 року не було відображено в звітах за формою 1ДФ ознаку 157 "Дохід, виплачений самозайнятій особі" по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 (рнок НОМЕР_4). Порушення встановлено на підставі наданих на перевірку прибуткових накладних на закупівлю товару за вказаний період (т. 1 а.с. 41, 45).

Суд першої інстанції погодився із доводами відповідача, що податковий розрахунок за ф. №1ДФ передбачає відображення не тільки доходів, що підлягають оподаткуванню, а й доходів, які виплачуються податковими агентами платників податку і не оподатковуються при їх виплаті.Фізична особа-підприємець при виплаті доходів іншій фізичній особі-підприємцю, який перебуває на загальній системі оподаткування або сплачує єдиний чи фіксований податок, зобов'язана відобразити виплачені доходи у податковому розрахунку за ф. №1ДФ під ознакою доходу "157" незалежно від того, підлягають оподаткуванню дані виплати чи ні. Неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Також перевіркою встановлено несвоєчасне подання до ДПІ декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік: граничний строк подання 09.02.2012, а фактично подано 13.02.2012. Неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи за 2011 рік, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході податкової перевірки, виявлено завищення витрат за рахунок придбання товарів на суму 22510 грн., які були придбані у постачальників у 2011 році, проте не оплачені у 2011 році ( т. 1 а.с.41-44). Як встановлено під час перевірки, позивач на підставі видаткової накладної № 261202 від 26.12.2011 року отримав від ТОВ «Маркотрейд» товар - флеш-накопичувач 4гб LT, а на підставі видаткової накладної № 90958 від 27.12.2011 року позивач продав цей товар ДГЗІФ «Укрінмаш». Оплату за вказаний товар ДГЗІФ "Укрінмаш" здійснив 29.12.2011 року. Проте сам позивач розрахувався із ТОВ «Маркотрейд» лише 10.01.2012 року. Тобто, фактично витрати на придбання товару були понесені ним у 2012 році.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до витрат підприємця на загальній системі оподаткування відносяться документально підтверджені витрати безпосередньо пов'язані із отриманням доходів, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з Розділом ІІІ «Податок на прибуток підприємств». Перелік витрат операційної діяльності визначено статтею 138 Податкового кодексу. Для віднесення витрат до складу валових, необхідно дотримання наступних умов: їх документальне підтвердження, пов'язаність із господарською діяльністю, безпосередня пов'язаність із отриманням доходів, включення до витрат операційної діяльності відповідно до Розділу ІІІ Податкового кодексу, їх фактична оплата. Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) i документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. При цьому, оскільки виручкою фізичної особи - підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та негрошовій формі, то датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів, тобто застосовується касовий метод. До складу витрат включаються тільки витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтвердженні відповідними документами про їх оплату.

Отже, на думку колегії суддів, правильними є висновки суду першої інстанції, що в порушення норм ст.13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян", п.п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України підприємцем включено до складу валових витрат в 2011 році витрати на загальну суму 22510 гривень, які не підтверджені банківськими виписками, чеками або платіжними дорученнями.

Також позивач стверджував про помилковість висновків, викладених в актах перевірки щодо заниження ним податку з доходів з фізичних осіб на загальну суму 18940,03 грн. Як вбачається з акту перевірки, позивачем неправомірно включено до складу валових витрат 2011 року витрат на загальну суму 24649,35 гривень з придбання товару, який було придбано, але не реалізовано, тобто, не використано в підприємницькій діяльності (т.1 а.с. 43). В акті перевірки №514/1701/НОМЕР_1 від 10.12.2013 наведено таблицю - реєстр нереалізованих флеш-накопичувачів за даними перевірки, витрати на закупівлю яких включено до складу валових витрат 2011 року (29579,22 гривень, 24649,35 гривень без ПДВ) (т.1 а.с. 60).

Судом першої інстанції встановлено, що, на підставі договору поставки №011006 від 10.06.2011, додатку №5 від 21.11.2011 до вказаного договору, позивач придбав товар у ТОВ "Маркотрейд": флеш-накопичувач 4гб LT у кількості 240 штук на загальну суму 27012 гривень, згідно з видатковою накладною №261202 від 26.12.2011; флеш-накопичувачі 4гб L15, у кількості 50 шт., флеш-накопичувачі S24 4гб у кількості 50 шт., флеш-накопичувачі 4гб LТ у кількості 160 шт. на загальну сум 29953,5 гривень, згідно з видатковою накладною №61203 від 23.12.2011 (т.1 а.с. 78, 228-231, т.2 а.с. 60). Відповідно до акту пересортиці №4 від 26.12.2011, флеш-накопичувачі 4гб LТ у кількості 400 штук зазначено замість флеш-накопичувачів 4гб ВL у кількості 400 штук (т.2 а.с. 61).

Проте, відповідач вказані акти пересортиці не врахував при розгляді письмових заперечень позивача з огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 не було надано відповідних документів проведеної інвентаризації - актів контрольної перевірки інвентаризації цінностей за 2011-2012 роки. Суд першої інстанції, у свою чергу, пославшись на приписи Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 69 від 11.08.1994, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.08.1994 за № 202/412 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні дійшов висновку, що оскільки позивачем не надані докази проведення інвентаризації, акти пересортиці не можуть підтверджувати факт одночасної нестачі одного товару та надлишок іншого сорту, виду артикулу, типу, марки, тощо, товару.

Щодо доводів апелянта про наявність різних за змістом актів перевірок контролюючого органу-відповідача по справі, то, як зазначено вище, перевірка, за наслідками якої був складений акт № 514/1701/314117274 призначалась у зв'язку із отриманим листом Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про необхідність ретельної перевірки доводів ФОП ОСОБА_1, викладених у скарзі на податкові повідомлення-рішення, проте останні приймались на підставі акту 401/1701/НОМЕР_1 від 02.08.2013 року, про що вказав суд першої інстанції.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій постанові, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі №808/1833/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко