Справа № 826/13550/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2014 р. м. Київ К/800/15543/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К. Г.,

провівши попередній розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 826/13550/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови, стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.» звернулося до адміністративного суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів щодо визнання протиправними та скасування рішень про визначення митної вартості товарів № 100250000/2013/600191/2 від 26 лютого 2013 року, № 100250000/2013/600246/2 від 06 березня 2013 року, № 100000003/2013/00189/1 від 13 березня 2013 року, визнання недійсними карток відмови в прийнятті митної декларації № 100250000/2013/00249 від 25 лютого 2013 року, № 100250000/2013/00314 від 06 березня 2013 року, № 100250000/2013/00352 від 11 березня 2013 року, а також стягнення з Державного бюджету України надміру сплачених платежів у розмірі 158 001,79 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленими по справі рішеннями судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.» звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судом та обґрунтованість застосування норм матеріального права до вирішення спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не знаходить, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між позивачем та Підприємством «Doka Industrie GmbH» (Амштетен, Австрія) укладено Контракт № IM-1/2013 від 18 січня 2013 року на поставку позивачу нового опалубкового матеріалу та такого, що був у використанні, і його компонентів, програмного забезпечення та рекламної продукції.

Згідно з інвойсом № 080149206 від 22 лютого 2013 року (далі - Інвойс № 1) обумовлено поставку товару на суму 23 514,10 євро, за інвойсом № 080149637 від 04 березня 2013 року (далі - Інвойс № 2) обумовлено поставку товару вартістю 17 171,80 євро, за інвойсом № 080149798 від 07 березня 2013 року (надалі - Інвойс № 3) обумовлено поставку товару на 19 279,22 євро.

З метою митного оформлення зазначеного товару, митному органу надано МД від 25 лютого 2013 року № 100250000/2013/048358 (далі - МД №1), від 06 березня 2013 року 100250000/2013/049497 (далі - МД № 2), від 11 березня 2013 року № 100250000/2013/049845 (далі - МД № 3). Митна вартість товару визначалась позивачем за першим методом.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За результатами розгляду поданих декларантом документів, митним органом прийнято рішення № 100250000/2013/600191/2 від 26 лютого 2013 року (далі - Рішення № 1) щодо товару за Інвойсом № 1 та МД №1; № 100250000/2013/600246/2 від 06 березня 2013 року (далі - Рішення № 2) щодо товару за Інвойсом № 2 та МД № 2; № 100000003/2013/000189/1 від 13 березня 2013 року (далі - Рішення № 3) щодо товару за Інвойсом № 3 та МД № 3, якими скориговано митну вартість товарів за резервним методом. На підставі зазначених рішень прийняті оскаржувані картки відмови.

З гр. 33 зазначених рішень вбачається, що відповідач дійшов висновку про неможливість визначення вартості імпортованих товарів з підстав зазначених у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, оскільки документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів: не подано транспортний (перевізний) документ, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; в калькуляції транспортних витрат виділена плата за навантаження, в декларації митної вартості така інформація не зазначена; неподання декларантом додаткових документів на письмову вимогу митного органу.

Митна вартість митним органом визначена із застосуванням резервного методу, з урахуванням вимог статті 64 Митного кодексу України та ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Попередні методи не застосовані: метод 1 - відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України; методи 2, 3 - у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари; методи 4, 5 - через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості. Зазначено також, що процедура консультацій між митним органом та декларантом проведена.

На підставі положень частини 3 статті 53 Митного кодексу України митний орган запропонував декларанту надати додаткові документи.

З метою митного оформлення товару, позивачем подано нову МД від 26 лютого 2013 року № 100250000/2013/048504, МД від 07 березня 2013 року № 100250000/2013/049541та МД від 14 березня 2013 року № 100250000/2013/050166.

Також позивач направив митному органу листи про надання додаткових документів за вказаними вище митними деклараціями та про винесення рішень щодо визнання митної вартості за першим методом і скасування рішень про коригування митної вартості товару.

Листом від 23 травня 2013 року № 14/4-11/6625 митниця повідомила позивача, що не вбачає підстав для перегляду рішення про коригування митної вартості, оскільки додаткові документи подані з порушенням вимог частини 8 статті 55 Митного кодексу України.

Листом від 29 травня 2013 року № 14/4-11/6948 митний орган повідомив позивача, що в якості підтвердження транспортних витрат декларантом надано довідку від 06 березня 2013 року № 06-03/13, хоча, відповідно до пункту 4.1. договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 27 серпня 2012 року № 1 перевезення здійснюється на підставі письмових заявок, що надаються замовником. Зазначені заявки митному органу не надано. Також, у вищезазначені довідці не зазначено прізвища та посади особи, уповноваженої на підпис даного документу. У прайс-листі фірми-виробника товару не зазначено умов поставки та оплати відповідно до яких можуть застосовуватись вказані ціни на продукцію, характер тари та упаковки.

Посилаючись на зазначене, митний орган повідомив, що не вбачає підстав для підтвердження заявленої митної вартості за МД від 06 березня 2013 року та для перегляду рішення про коригування митної вартості.

Згодом, листом від 05 червня 2013 року № 14.1/4-24/219 митний орган повідомив позивача, що оскільки ним не було надано транспортний (перевізний) документ, йому запропоновано надати транспортні (перевізні) документи, а також виписку з бухгалтерської документації прайс-лист, висновки експертних організацій та інші документи. Декларант ознайомився із переліком додаткових документів. Однак, враховуючи, що додаткові документи не були надані, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару.

Оскільки декларантом не виконано у повному обсязі вимоги митного органу щодо надання додаткових документів: довідкової інформації щодо вартості у країні-експортерові товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію), митний орган повідомив позивача, що не вбачає підстав для підтвердження заявленої митної вартості за МД від 13 березня 2013 року та для перегляду рішення про коригування митної вартості товару.

Обґрунтовані сумніви митного органу щодо заявленої позивачем митної вартості, зокрема, складових митної вартості товару, виникли виходячи з наступного.

До МД № 1 не надано Договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 1 від 27 серпня 2013 року.

В калькуляції транспортних витрат від 22 лютого 2013 року визначена плата за навантаження, проте в декларації митної вартості у графі 21 відомості щодо цього відсутні.

Під час митного оформлення надана довідка про транспортні витрати, в якій відсутнє прізвище та посада особи, яка підписала цей документ, що в контексті положень частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вказує на відсутність підстав для його врахування, як юридично значимого документу для цілей підтвердження заявленої позивачем транспортної складової митної вартості.

Під час подання первинної МД не подавався і договір-заявка № 10 від 18 лютого 2013 року, який є додатком до Договору № 1 від 27 серпня 2012 року. При цьому, згідно з пункту 4.1. Договору на ТЕО, саме у заявці визначаються конкретні умови, зокрема, про кількість та різновид вантажу.

До МД № 2 не надано Договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 1 від 27 серпня 2013 року. В калькуляції транспортних витрат від 06 березня 2013 року виділена плата за навантаження, проте в декларації митної вартості у графі 21 відомості щодо цього відсутні. Надана під час митного оформлення довідка про транспортні витрати не містила прізвище та посаду особи, яка підписала цей документ. Під час подання первинної МД не подавався і договір-заявка № 15 від 28 лютого 2013 року, який є додатком до вищезгаданого договору № 1 від 27 серпня 2012 року. При цьому, згідно з пунктом 4.1. Договору на ТЕО саме у заявці визначаються конкретні умови, зокрема, про кількість та різновид вантажу.

Відносно оформлення товарів за МД № 3 також надано довідку, в якій відсутнє прізвище та посада особи, яка підписала цей документ, що унеможливило її застосування для підтвердження заявленої позивачем транспортної складової митної вартості.

Під час митного оформлення, інших первинних документів щодо вартості перевезення не надано.

В калькуляції транспортних витрат від 11 березня 2013 року виділена плата за навантаження, проте в декларації митної вартості у графі 21 відомості щодо цього відсутні.

Окрім цього, з наданої CMR від 07 березня 2013 року № ТА-59504 вбачається, що перевізником виступає підприємство «Mzhirya Ukraina», у той же час довідку про транспортні витрати видано ПП «Київтрансбуд ХХІ», при цьому, не надано будь-яких документів, які б підтверджували взаємовідносини між зазначеними підприємствами при перевезенні товару.

Під час подання первинної МД не подавався і Договір-заявка № 16 від 05 березня 2013 року, який є додатком до Договору № 1 від 27 серпня 2012 року, де, згідно з пункту 4.1. договору на ТЕО саме у заявці визначаються конкретні умови, зокрема, про кількість та різновид вантажу.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до положень частини 1, 6-8 статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Оскільки, при наявності обґрунтованих сумнівів митного органу щодо заявленої позивачем митної вартості, зокрема, складових митної вартості товару, позивачем не надано витребуваних митним органом відомостей, останній дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Ненадання позивачем на запит митного органу додаткових документів унеможливило застосування митної вартості визначеної позивачем, а також застосування інших методів визначення митної вартості (другого-п'ятого), тому у відповідача були законні підстави для визначення митної вартості товарів за шостим (резервним) методом оцінки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що приймаючи оскаржувані рішення про коригування митної вартості та склавши оскаржувані картки відмови, відповідач діяв в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства. Правові підстави для скасування оскаржуваних рішень митниці відсутні.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим та правильним висновок судів, що позовні вимоги в частині стягнення надмірно сплачених платежів є похідними від основних вимог, а саме, від позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішень митного органу про коригування митної вартості товару та карток відмови. Тому, оскільки належні правові підстави для задоволення основних позовних вимог відсутні - вимоги щодо стягнення надмірно сплачених до державного бюджету коштів задоволенню не підлягають.

Судом першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно досліджено обставини справи, вірно встановлено характер спірних правовідносин. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, не вбачається.

Твердження касаційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.» відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 826/13550/13-а залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: