Справа № 810/6010/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/800/8174/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Пасічник С.С., Ситникова О.Ф.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарментс-Україна» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарментс-Україна» до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва - Вовка Павла В'ячеславовича, Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарментс Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом (переданого в подальшому за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду) до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла В'ячеславовича, Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник позивача звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позов задовольнити.

Відповідачі через свого представника на вказану касаційну скаргу надіслали до Вищого адміністративного суду України заперечення, у яких просять залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 29.05.2014 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов запит позивача від 29.05.2014 № 29/05 на отримання публічної інформації, в якому він просив надати інформацію, зокрема, про дату внесення до автоматизованої системи документообігу електронної копії постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2014 у справі № 826/1044/14, дату засвідчення її ЕЦП (п.2) та дату направлення електронної копії постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2014 у справі № 826/1044/14 до Єдиного державного реєстру судових рішень (п.3).

На зазначений запит позивача, відповідачем - Головою Окружного адміністративного суду міста Києва Вовком П.В. була надана відповідь від 02.06.2014 року вих. № 01-7/35/14, у якому в частині ненадання запитуваної інформації, роз'яснено, що вона відноситься до службової, тобто є інформацією з обмеженим доступом.

Відмовляючи у задоволені позову суди попередніх інстанції прийшли до висновків, з якими погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що надаючи відповідь на запит, відповідач - Голова Окружного адміністративного суду міста Києва Вовк П.В. діяв в порядку і спосіб, передбачений чинним законодавством України у сфері надання публічної інформації.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон 2939) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Закону 2339 метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно із статтею Закону 2939 Інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленої за формою і в порядку, що встановлені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці другому частини другої статті 12 цього Закону.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Статтею 9 Закону 2939 передбачено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Надаючи правовий аналіз вказаних положень, доступ до публічної інформації в сукупності з іншими вимогами може бути обмежено для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Інших обмежень щодо доступу до інформації, що створюється судами, органами прокуратури під час процесуальної діяльності, закон не містить.

З метою вдосконалення діяльності з ведення роботи щодо доступу до інформації в органах судової влади, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», керуючись частиною п'ятою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Наказом Державної судової адміністрації України № 138 від 23 жовтня 2012 року затверджено Типовий перелік відомостей, що становлять службову інформацію, та які можуть міститися в документах з організації діяльності місцевих та апеляційних судів.

Відповідно до пункту 15 даного переліку до відомостей, що становлять службову інформацію, та які можуть міститися в документах з організації діяльності місцевих та апеляційних судів відносяться відомості, що можуть міститися в обліково-статистичних картках на справи, реєстраційних журналах, алфавітних покажчиках справ, обліково-реєстраційних даних автоматизованої системи документообігу суду.

Як вбачається із запитуваної позивачем інформації (п.2 та п.3 запиту на отримання публічної інформації), вона є інформацією з обмеженим доступом (службова інформація), так як відповідні відомості містяться в обліково-реєстраційних даних автоматизованої системи документообігу суду, що вірно було визначено судами попередніх інстанцій.

Щодо доводів заявника касаційної скарги про відсутність відповідного Наказу Голови суду на реалізацію Наказу Державної судової адміністрації України № 138 від 23 жовтня 2012 р. про встановлення переліку документів, яким з урахуванням інформації, що у них міститься, надається гриф «Для службового користування» (пункт 2 Наказу), то колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити, що відсутність фактичної реалізації відповідного наказу не зупиняє його дію.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарментс-Україна» залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарментс-Україна» до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва - Вовка Павла В'ячеславовича, Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: С.С. Пасічник

О.Ф. Ситников