Справа № 2а-18715/10/0570
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2010-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Савченко С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року < > справа № 2а-18715/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Юрко І.В., суддів: Міронової Г.М., Яманко В.Г., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-18715/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Донецької області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання виплатити недоплачену частину заробітної плати, щомісячної надбавки за вислугу років, недоплаченої суми додаткового посадового окладу до відпустки,

ВСТАНОВИЛА :

24 липня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Донецької області про про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання виплатити недоплачену частину заробітної плати, щомісячної надбавки за вислугу років, недоплаченої суми додаткового посадового окладу до відпустки.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року позовні вимоги були задоволені частково шляхом визнання неправомірною бездіяльності Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Донецької області щодо не прийняття заходів з повного фінансування заробітної плати та грошового утримання з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу та грошового забезпечення в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, стягнення з Державної судової адміністрації України недоплаченої заробітної плати з 19 серпня 2009 року, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, зобовязання Державної судової адміністрації України провести перерахунок виплат по лікарняним листам у період тимчасової втрати працездатності, зобовязання Міністерство фінансів України профінансувати вказані виплати, в задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Відповідач - Державна судова адміністрація України з постановою суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що Державна судова адміністрація України не є належним відповідачем по справі, територіальне управління ДСА в Донецькій області виконує функції розпорядника певних бюджетних коштів, передбачених на фінансове забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, тому відповідачами щодо нарахування та виплати заборгованості по заробітній платі суддям є держава в особі Міністерства фінансів України та органів Державного казначейства України. Крім того, апелянт вказав, що судом першої інстанції в порушення вимог статті 163 КАС України, не визначено жодної норми процесуального та матеріального права, на підставі яких суд першої інстанції визначив протиправною бездіяльність ДСА України та зобовязав здійснити певні дії; отримання заробітної плати суддями можливе при дотриманні певної встановленої діючим законодавством процедури, а саме лише на підставі судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, винесеного в рамках чинного законодавства України; суд першої інстанції в спірній постанові послався на Положення ДСА України, яке втратило чинність на підставі Указу Президента України від 23 червня 2009 року № 477/2009, а також послався на не затвердження нового Положення, в той час як Положення про ДСА України було затверджено постановою КМ України від 14 січня 2009 року № 14.

Відповідач - Міністерство фінансів України з постановою суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав, що судом першої інстанції не враховано, що Законом України про Державний бюджет України щорічно затверджуються бюджетні призначення головним розпорядникам коштів. Видатки, передбачені в Державному бюджету України на відповідні роки на оплату суддів були фактично здійснені Державним казначейством України на 100 % від запланованого; судом першої інстанції не надано належної оцінки вимогам статті 51 Бюджетного кодексу України про те, що відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених Бюджетним кодексом України несуть розпорядники бюджетних коштів. З 1 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду згідно статті 120 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року № 3018-ІІІ.

Сторони до суду не зявилися, були повідомлені належним чином. Згідно приписам ч. 4 статті 196 КАС України їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_2 з 17 лютого 2002 року працює суддею Апеляційного суду Донецької області.

Як встановлено судом першої інстанції, заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати протягом спірного періоду.

Частиною третьою статті 11 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року зі змінами та доповненнями, який діяв на час існування спірних правовідносин, передбачено, що гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частин 1, 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Підпунктом «а» підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI в Закону України «Про статус суддів» були внесені зміни у частині другій статті 44 слова «у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя» замінені словами «Кабінетом Міністрів України». Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом «а» підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

3 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України (далі по тексту КМ України) було прийнято постанову № 865 «Про оплату праці суддів», якою підвищено суддям посадові оклади пропорційно до окладів голів названих судів, та було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками, визначено умови преміювання, з визначенням про набрання чинності цією постановою - з 1 січня 2006 року.

Постановами КМ України № 1243 від 21 грудня 2005 року «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» та № 1310 від 31 грудня 2005 року «Про внесення змін до постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865», було внесено зміни до вище зазначеної постанови № 865, її було доповнено пунктом 41, яким встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року визнано незаконними постанову КМ України від 21 грудня 2005 року N 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 41 постанови КМ України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865» та пункт 41 постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 856 « Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року постанова Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року була залишена без змін. Колегія суддів зазначає, що у звязку з не визначенням судом першої інстанції дати з якої вказані постанови КМ України втрачають чинність, приписи постанов КМ України від 21 грудня 2005 року № 1243, від 31 грудня 2005 року № 1310, від 3 вересня 2005 року № 856 стосовно обмеження суддів в отриманні належного за законом розміру заробітної плати є незаконними з моменту набрання постановою суду першої інстанції законної сили, тобто з 19 серпня 2009 року.

Згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для здійснення перерахунку заробітної плати судді з 19 серпня 2009 року, проте, вказує, що судом першої інстанції не визначено кінцевої дати періоду, за який належить здійснити виплату заборгованості позивачу з заробітної плати. Зважаючи на те, що в межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає порушене право позивача, тому колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав, враховуючи дату прийняття судом першої інстанції судового рішення, для визначення періоду, за який позивачу належить здійснити виплату заборгованості позивачу з заробітної плати, період з 19 серпня 2009 року по 16 серпня 2010 року.

Стосовно порядку перерахунку та виплати судді недоотриманої заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань перед суддями колегією суддів не приймаються.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права суддів на отримання заробітної плати передбаченої чинним законодавством, основані на принципі юридичної визначеності.

Фінансування усіх судів в Україні, а також забезпечення діяльності органів суддівського самоврядування здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, який щорічно має затверджуватися парламентом виключно у формі закону (пункт 1 частини другої статті 92, частина перша статті 96 Конституції України, стаття 117, частина перша статті 120 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року № 3018-III). Від імені держави обов'язок забезпечувати фінансування органів судової влади за рахунок коштів Державного бюджету України в межах компетенції покладений на ОСОБА_3 України та Кабінет Міністрів України.

За рішенням Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року № 7-рп/2010 в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: «У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів», треба розуміти так, що Кабінет Міністрів України зобовязаний у проекті закону про Державний бюджет України передбачати окремими рядками видатки для кожного суду всіх юрисдикцій і рівнів в достатніх для здійснення правосуддя обсягах, а Верховна ОСОБА_3 України законом повинна визначати такі видатки у Державному бюджеті України.

Згідно статей 32-37 Бюджетного кодексу України на Міністерство фінансів України покладено обов'язок щодо складання проекту закону про Державний бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України в терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України. За статтею 111 Бюджетного кодексу України Міністерство фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України.

Згідно Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Постановою КМ України від 14 січня 2009 року № 14, ДСА України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів.

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року № 3018-III, який діяв на час існування спірних правовідносин, встановлено, що ДСА України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, а згідно до приписів статті 58 Бюджетного кодексу України є і головним розпорядником коштів, а тому зобов'язане організовувати розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про Державний бюджет України. Видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією та законами і не можуть бути скасовані чи зменшені без відповідної компенсації.

Відповідно до статті 122 Закону України «Про судоустрій України», матеріально-технічне забезпечення місцевих судів покладається на державну судову адміністрацію і здійснюється на підставі замовлень відповідного суду, в межах кошторису на утримання даного суду.

Таким чином, Державна судова адміністрація України повинна була внести до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетного фінансування заробітної плати суддів у зв'язку з визнанням адміністративним судом незаконними з 19 серпня 2009 року постанови КМ України від 21 грудня 2005 року № 1243, пункту 41 постанови КМ України від 31 грудня 2005 року № 1310, пункту 41 постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865. Вказаних дій ДСА України здійснено не було в порушення вимог статей 20, 21 Бюджетного кодексу України, а тому порушено принцип відповідальності учасника бюджетного процесу, визначеного пунктом 11 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України, яким передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або і бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу.

Наказом ДСА України від 9 червня 2004 року № 82/04 «Про організаційні заходи щодо забезпечення подання на затвердження штатних розписів апаратів місцевих та апеляційних судів» визначено, що штатні розписи апаратів місцевих загальних судів загальної юрисдикції надсилаються на затвердження до ДСА України за поданням голів місцевих судів через відповідні територіальні управління державної судової адміністрації.

Як встановлено колегією суддів, грошові кошти у сумі, достатній для правильного та повного нарахування заробітної плати позивачу, через органи Державного Казначейства України не надходили до Апеляційного суду Донецької області від ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів, та яку у свою чергу не профінансувало належним чином Міністерство Фінансів України, що є порушенням статті 130 Конституції України щодо забезпечення державою фінансування судів і діяльності суддів.

Державна судова адміністрація України не забезпечила подання кошторису на суми гарантованих законом заробітних плат суддів до Міністерства фінансів України та не здійснила фінансування витрат на виплату заробітної плати суддям в повному розмірі, тому для реального виконання судових рішень щодо виплати заробітної плати суддям, ДСА України повинно отримати за рішенням суду з Державного бюджету України додаткове фінансування на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів», виділення якого здійснює Міністерство фінансів України.

Незабезпечення фінансування заробітної плати судді Апеляційного суду Донецької області, у відповідності до встановленого додатком № 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 року розміру 9,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням зміни на протязі заявленого періоду рівня мінімальної заробітної плати визначеного законами України про державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», призвело до виплати заробітної плати судді не в повному розмірі гарантованому державою.

Апеляційний суд Донецької області на відміну від загальних судів має власну бухгалтерію та безпосередньо здійснює нарахування і виплату заробітної плати суддям, що й обумовлює статус суду в даній справі як відповідача та здійснення ним зобовязань по нарахуванню та виплаті недоплаченої заробітної плати.

Таким чином, з огляду на приписи статті 11 КАС України, для забезпечення захисту прав та законних інтересів позивача, наявні підстави для визнання незаконною бездіяльності ДСА України щодо неприйняття заходів по повному фінансуванню заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку 9,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був встановлений законами України про державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зобовязання Міністерства фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування ДСА України на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати позивачу недоплаченої заробітної плати, зобовязання ДСА України виділити Апеляційному суду Донецької області додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати позивачу судді недоплаченої заробітної плати, а також для зобовязання Апеляційного суду Донецької області за рахунок додатково отриманого від ДСА України фінансування здійснити нарахування та виплату позивачу недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 01 червня 2010 року заробітної плати.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг ДСА України та Міністерства фінансів України зміни постанови суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції допущено помилки при визначенні зобовязань Міністерства фінансів України, ДСА України без врахування фактичних повноважень зазначених установ щодо нарахування та виплати заробітної плати суддям.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Державної судової адміністрації України та Міністерства фінансів України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-18715/10/0570 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-18715/10/0570 змінити.

Абзаци 2, 3, 4, 5, 6, 7 резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-18715/10/0570 викласти у наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Донецької області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання виплатити недоплачену частину заробітної плати, щомісячної надбавки за вислугу років, недоплаченої суми додаткового посадового окладу до відпустки задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів по повному фінансуванню заробітної плати судді Апеляційного суду Донецької області Яременко Анатолія Федоровича з 19 серпня 2009 року по 01 червня 2010 року з розрахунку 9,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був встановлений законами України про державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді.

Зобовязати Міністерство фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування Державної судової адміністрації України на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати судді Апеляційного суду Донецької області Яременко Анатолію Федоровичу з 19 серпня 2009 року по 01 червня 2010 року заробітної плати з розрахунку 9,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням здійснених виплат.

Зобовязати Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Донецької області додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати судді Апеляційного суду Донецької області Яременко Анатолію Федоровичу з 19 серпня 2009 року по 01червня 2010 року заробітної плати та виплат по лікарняним листам з розрахунку 9,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням здійснених виплат.

Зобовязати Апеляційний суд Донецької області здійснити нарахування судді Апеляційного суду Донецької області Яременко Анатолія Федоровича з 19 серпня 2009 року по 01 червня 2010 року заробітної плати та виплат по лікарняним листам з розрахунку 9,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням здійснених виплат.

Зобовязати Апеляційний суд Донецької області за рахунок додатково отриманого від Державної судової адміністрації України фінансування здійснити виплату судді Апеляційного суду Донецької області Яременко Анатолію Федоровичу з 19 серпня 2009 року по 01 червня 2010 року заробітної плати та виплат по лікарняним листам з розрахунку 9,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням здійснених виплат з утриманням податків та інших обовязкових платежів».

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В.Юрко

Судді: Г.М. Міронова

ОСОБА_4