Справа № 826/7068/15
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7068/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

29 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Ісаєнко Ю.А.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Кошарського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" Куреного Олександра Вікторовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. третя особа - приватне підприємство "К.С.В" про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 звернулась в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В., третя особа Приватне підприємство «К.СВ» про визнання відмови про відхилення заяви від 10.07.2014 про визнання кредитором - протиправною; зобов'язання визнати позивача кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк» та прийняти кредиторські вимоги позивача до ПАТ «Брокбізнесбанк» в розмірі 78 492, 46 грн., а також внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв'язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.03.2011 між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір № 1п-2011 та з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором укладено договір застави від 25.03.2011 № Дз1-1п-2011 між позивачем та відповідачем.

10.06.2014 між позивачем і ПП «К.С.В» укладено договір № 100614/1 «Про відступлення права вимоги» на суму 78 492,46 грн., згідно умов якого позивач отримав право вимоги до відповідача по договору від 10.09.2012 № 63213 «Про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування», укладеного між Черкаським регіональним відділенням ПАТ «Брокбізнесбанк» та третьою особою.

Постановою Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 «Про віднесення ПАТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк»» виконавчою Дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.06.2014 прийнято рішення № 45 щодо початку ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

10.07.2014 позивач звернулась до відповідача з заявою-повідомленням про:

- відступлення права вимоги на суму 78 492,46 грн;

- визнання кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк» який ліквідується;

- зарахування зустрічних вимог на суму 78 492,46 грн;

- вчинення дій щодо зняття заборони на предмет застави.

23.12.2014 відповідач надав відповідь на заяву - повідомлення від 10.07.2014, якою відмовив у її задоволенні.

Крім того, 14.04.2015 позивачу стало відомо, що відповідач не визнав його кредитором АТ «Брокбізнесбанк» та не вніс інформацію до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк».

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не заборонено відступлення права вимоги під час дії тимчасової адміністрації, а отже вимога позивача щодо визнання позивача кредитором підлягає задоволенню та вимоги позивача, як кредитора повинні бути задоволенні відповідно до законодавства у порядку черговості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, за приписами статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» №2121-III від 7 грудня 2000 року відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.ст. 509, 512 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В силу положень статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частиною п'ятою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено обмеження банківських операцій під час тимчасової адміністрації.

Так, під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

- задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

- примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

- нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

- зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

- нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Пунктом 5 частини шостої статті 36 цього ж Закону визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

За визначенням статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до пункту 4.21. статті 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обмеження, встановлене пунктом 5 частини шостої статті 36 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на правовідносини, в яких клієнт банку не є вкладником банку та не є його кредитором, в силу приписів статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а користується послугами банку, обумовленими договором з обслуговування поточного рахунку.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2015 року по справі №К/800/29201/15.0

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів, зокрема, відповідно до ч.4 цієї статті вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги уповноважена особа Фонду не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

З огляду га викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач відповідно до Договору відступлення права вимоги отримав право вимоги до ПАТ «Брокбізнесбанк» по Договору розрахунково - касового обслуговування. Крім того, законодавством не заборонено відступлення права вимоги під час дії тимчасової адміністрації.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності вчинених ним дій.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2015 року - без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 06.10.2015 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Ісаєнко Ю.А.