Справа № 815/4478/15
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4478/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТ-В» до Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.03.2015 року №, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТ-В» до Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.03.2015 року №.

В судовому засіданні 24.09.2015 року представником позивача були підтримані заявлені позовні вимоги з огляду на те, що підприємство правомірно сформував показники податкового кредиту з ПДВ за липень 2014 року по господарських операціях з ТОВ «ТЕРМО ПЛЮС», що підтверджується відповідними первинним документами податкового та бухгалтерського обліку підприємства. Представник відповідача ДПІ у Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (підпис представника ДПІ у довідковому листі н обкладинці справи), але в судове засідання не прибув без поважним причин, а тому, з урахуванням відсутності клопотань представника позивача про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів по цій справі, суд на підставі положень ч.6 ст.128 КАС України, ухвалив рішення розглянути цю справу в порядку письмового провадження 05.10.2015 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями..

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач ДПІ у Овідіопольському районі ГУ ДФС України в Одеській області, на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

ДПІ у Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області на підставі наказу керівника від 28.01.2015 року №29 (а.с.84) була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка позивача, як особи яка мала господарські взаємовідносини з цілим рядом контрагентів в тому числі ТОВ «ТЕРМО ПЛЮС» за липень 2014 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт від 12.02.2015 року №163/15-21-22-01/37519325 (а.с.13-21), на підставі якого було встановлено не підтвердження здійснення господарських відносин з ТОВ «ТЕРМО ПЛЮС» за липень 2014 року, в звязку із чим, донараховано ПДВ в розмірі 250551,24 грн., у звязку із порушенням позивачем положень п.44.1 ст.44, п.п.198.1,198.2,198.3,198.6, п.198 ст.198, Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки відповідачем 16.03.2015 року прийняте податкове повідомлення-рішення № (а.с12) про донарахування податкового зобовязання з ПДВ на суму 250551,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 125275,50 грн.

Представник позивача не погоджується з прийнятим податковим повідомленнями-рішенням оскільки вважає, що операції по поставці позивачу товарів та послуг з боку контрагентів підтверджені наданими суду первинними бухгалтерськими документами, мали фактичний характер, а тому позивач правомірно сформував суми податкового кредиту у липні 2014 року на підставі факту проведення оплати вартості товарів та послуг, в тому числі ПДВ та отримання від постачальників податкових накладних на відповідні суми, що надало йому змоги включити суму 250551,24 грн. до податкового кредиту з ПДВ за липень 2014 року.

Представник відповідача ДПІ у Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області письмових запереченнях проти позову зазначив, що хоча суми ПДВ за вказані податкові періоди й була формально сплачена та підтверджена наявними документами, але фактичних доказів поставки товарів (послуг) позивачу його контрагентами надано не було ні під час проведення перевірки ні на теперішній час, при цьому матеріали зустрічних перевірок з контрагентами позивача за господарськими операціями, підтверджують позицію посадових осіб органу ДПС щодо сумнівів товарності вказаних операцій, що позбавляло позивача право на формування та податкового кредиту з ПДВ у відповідних податкових періодах.

Розглянувши оскаржені акти субєкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржувані позивачем податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах

повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану вартість, що підлягає включенню до податкового кредиту та подальшому бюджетному відшкодуванню, податковий орган враховував наступні норми Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.201.4 ст.201 ПК України встановлено, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду

У відповідності до приписів ч.4,5 ст.11 КАС України судом під час офіційного зясування обставин справи досліджувалось питання щодо товарності угод за якими позивач формував податковий кредит з ПДВ у звітних податкових періодах.

Так, між позивачем та ТОВ «ТЕРМО ПЛЮС» був укладений договір від 24.06.2014 року №112 з додатками (а.с.28-38) щодо надання послуг з технічного обслуговування, діагностування та ремонту приливно-витяжних систем, системи опалення та холодопостачання, систему водопроводу та каналізації, систем автоматики інженерних систем, холодильних агрегатів та іншого обладнання, що знаходиться у будинку за адресою: м.Київ, вул..Гринченка 2/1, що належить позивачеві та використовується ним у власній підприємницькій діяльності.

Фактичне виконання вказаного договору з боку ТОВ «ТЕРМО ПЛЮС» підтверджується наступним документами первинного бухгалтерського та податкового обліку підприємства:

Актами прийняття виконаних робіт з обслуговування інженерних систем та систем життєзабезпечення від 30.07.2014 року (а.с.39-52).

Податковими накладними постачальника послуг ТОВ «ТЕРМО ПЛЮС» (а.с.53-66), які внесені та зареєстровані у ЄРПН, що підтверджується відповідними квитанціями на зворотному боці (а.с.53-66).

Вартість наданих послуг із зберігання зерна була сплачена позивачем на користь продавця в повному обсязі, в тому числі ПДВ, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Фактичне надання послуг, їх отримання та проведення оплати їх вартості позивачем, у тому числі ПДВ надавало позивачу право сформувати податковий кредит відповідних податкових періодів на підставі положень п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Представник відповідача вважає зазначені вище докази недостатніми для підтвердженням фактичного виконання договорів поставки товарів від контрагентів позивача.

Але такий висновок посадових осіб органу ДПС України є помилкових з наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо же неможливо безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (надалі Положення) під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідає критеріям належного доказу, визначеного ст.70 КАС України.

На підтвердження своїх заперечень представник ДПІ у Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області посилається на неможливість здійснення ТОВ «ТЕРМО ПЛЮС» вказаних операцій та відсутність декларування постачальником своїх податкових зобовязань, при цьому зроблено посилання на акт про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «ТЕРМО ПЛЮС» Кіровоградської ОДПІ від 06.10.2014 року №21/11-23-22-06/32833010 (а.с.86-151).

Однак, вказане твердження представника відповідача спростовується наступними доказами.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію, витягом з ЄДР, свідоцтвами про реєстрацію платниками ПДВ, довідками про взяття на податковий облік та статистичними довідками вказаного контрагента підтверджується, що ТОВ «ТЕРМО ПЛЮС» був зареєстрований, данні щодо цього підприємства та станом на час укладання договору надання послуг та проведення перевірки перебували в ЄДР, свідоцтво платника податку на додану вартість не було анульованим податковим органом, в звязку із чим, висновок щодо неможливості підтвердження факту надання вказаних послуг саме відносно ТОВ «КОМФОРТ-В» з-за відсутності у нього фактичної можливості надання цих послуг не відповідає дійсності, оскільки перевірка проводилась за періоди травень-червень, серпень 2014 року по взаємовідносинах з конкретними контрагентами та перевірка взаємовідносин з позивачем ТОВ «КОМФОРТ-В» за липень 2014 року в рамках цієї перевірки не проводилась.

В судовому засіданні представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в звязку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту постачання товарів з боку його контрагентів, а тому висновок податкового органу про безтоварність таких угод та безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ податкових періодів (липень 2014 року) є помилковим, в звязку із чим, прийняте ним податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області від 16.03.2015 року №.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.