Справа № 2а-3902/12/1370
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2015 р. м. Київ К/800/56371/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бухтіярової І.О.,

Приходько І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуЛьвівського комунального підприємства «Львівавтодор»
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року
у справі№2а-3902/12/1370
за позовомЛьвівського комунального підприємства «Львівавтодор»
доДержавної податкової інспекції в Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби
проскасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Львівське комунальне підприємство «Львівавтодор» (далі по тексту - позивач, ЛКП «Львівавтодор»), яке є правонаступником Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства №1339, звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Личаківському районі м. Львова), в якому просило скасувати податкові повідомлення - рішення від 23 жовтня 2009 року №/0/24912/10 та №/0/24914.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року і постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу просив у її задоволенні відмовити.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 21 вересня 2009 року по 09 жовтня 2009 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова була проведена планова виїзна перевірка Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства №1339 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2009 року.

За результатами перевірки складено акт № 409/23-2/05523814 від 14 жовтня 2009 року, в якому зазначено про порушення позивачем, зокрема:

пункту 1.32, підпункту 1.20.5, підпункту «б» підпункту 1.20.9 пункту 1.20 статті 1, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого занижено податок на прибуток підприємств у сумі 159401 грн., в тому числі за ІІІ кварталі 2008 року в сумі 143664 грн., за ІІ кварталі 2009 року в сумі 15737 грн. та зменшено відерне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за І півріччя 2008 року в сумі 98638 грн. та за І півріччя 2009 року в сумі 946227 грн.;

пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість всього у сумі 31288 грн., у тому числі: у квітні 2008 року на суму 18518 грн., травні 2008 року на суму 12770 грн. та зменшення значення рядка 26 декларації з податку на додану вартість за червень 2009 року в сумі 249946 грн.

На підставі висновків Акта перевірки податковим органом 23 жовтня 2009 року прийнято податкові повідомлення - рішення:

№ /0/24914, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 46932,00 грн., із яких за основним платежем - 31288,00 грн. та 15644,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

№/0/24913, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності на загальну суму 234380,40 грн., із яких за основним платежем - 159401,00 грн. та 74979,40 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є правомірними та винесені податковим органом з дотриманням вимог закону, а тому підстав для їх скасування немає.

Залишаючи постанову суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є правильними.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, податковим органом встановлено, що у період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2009 року позивач здійснював реалізацію послуг з механізованого прибирання вулиць Галицькій районній адміністрації, Личаківській районній адміністрації, Залізничній районній адміністрації, Франківській районній адміністрації та Шевченківській районній адміністрації м. Львова.

У зв'язку з проведенням реалізації зазначених послуг за цінами нижчими ніж звичайні ціни на такі роботи (послуги), а саме в ціну робіт не враховано суму фактично (понесених) витрат при наданні послуг, серед яких амортизація основних засобів, що використовувались при наданні послуг, заробітна плата працівникам безпосередньо зайнятим на виробництві та інші, позивачем занижено валовий дохід у сумі 1583827,17 грн.

Крім того, податковий орган зауважив про здійснення позивачем реалізації послуг з механізованого прибирання вулиць пов'язаним особам, а тому вартість таких послуг була визначена за методом «витрати плюс» (витратний), за яким ціна визначається як сума фактичних (понесених) витрат та звичайного для даного виду діяльності прибутку.

Встановлення факту реалізації послуг за цінами нижчими за звичайні стало підставою для розрахунку зобов'язання з податку на додану вартість виходячи зі звичайних цін.

Відмовляючи в задоволенні позову суди першої та апеляційної інстанції погодились з правомірністю наведених висновків податкового органу.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки судів передчасними з огляду на таке.

Відповідно до визначення, наведеного у пункті 1.26 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №334/94-ВР) пов'язаною особою є особа, що відповідає будь-якій з наведених нижче ознак:

- юридична особа, яка здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким платником податку, або перебуває під спільним контролем з таким платником податку;

- фізична особа або члени сім'ї фізичної особи, які здійснюють контроль над платником податку. Членами сім'ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини);

- посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин, а також члени її сім'ї.

Під здійсненням контролю слід розуміти володіння безпосередньо або через більшу кількість пов'язаних фізичних чи юридичних осіб найбільшою часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку або управління найбільшою кількістю голосів у керівному органі такого платника податку або володіння часткою (паєм, пакетом акцій), не меншою 20 відсотків від статутного фонду платника податку.

Погоджуючись із позицією податкового органу, що позивач та Галицька, Личаківська, Залізнична, Франківська та Шевченківська районні адміністрації м. Львова є пов'язаними особами, суди не зазначили на підставі яких документів та норм права вони дійшли такого висновку.

Зокрема, судами не досліджені Положення на підставі яких діяли голови зазначених районних державних адміністрацій міста Львова під час укладення договорів про надання послуг із позивачем.

Розглядаючи питання правильності визначення вартості послуг, які надавалися позивачем, поза увагою судів залишилися питання розрахунку такої вартості. Зокрема, судами не витребувано кошторис на надання послуг, документів на підтвердження факту надання позивачем послуг, їх об'єму та вартості, а також факту оплати. Не надано правової оцінки наказам Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про тарифи на послуги з механізованого прибирання, які були чинні у спірний період та були обов'язковими до виконання для позивача.

Крім того, поза увагою судів залишилась постанова Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2010 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року, у справі №2а-3719/10/1370 про задоволення адміністративного позову Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства №1339 до Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області, третя особа на стороні позивача - Львівська міська рада, про скасування рішення №332 від 21 грудня 2009 року про застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Згаданими судовими рішеннями встановлено, що працівниками Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області було проведено планову перевірку Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства № 1339 щодо дотримання державної дисципліни цін комунальними підприємствами, що надають послуги з організації благоустрою населених пунктів. За результатами перевірки складено акт від 15 грудня 2009 року № 000564, яким встановлено порушення порядку формування та застосування тарифів на послуги з благоустрою (чергування спецтехніки) внаслідок завищення граничного рівня рентабельності в період з 24 грудня 2008 року по 01 грудня 2009 року, що призвело до порушення рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 02 червня 2006 року № 661 «Про граничний рівень рентабельності» та отримання необґрунтованої виручки в розмірі 262602,36 грн.

Як вбачається із складеного інспекцією розрахунку завищення граничного рівня рентабельності та розміру тарифів по чергуванню спецтехніки, при формуванні тарифів на чергування по механізованому прибиранню спецтехнікою, Львівським комунальним автотранспортно-дорожнім підприємством № 1339 безпідставно включено витрати на амортизацію машин, фонд оплати праці ремонтних та допоміжних працівників, як таких, що вже враховані при формуванні тарифів на роботу спецтехніки.

За результатами аналізу матеріалів справи та чинних правових норм суди дійшли висновку, що при формуванні тарифів на чергування по механізованому прибиранню спецтехнікою позивач правомірно врахував витрати нарахування на амортизацію машин, фонд оплати праці ремонтних та допоміжних працівників.

Отже наведені судові рішення спростовують висновки, викладені в акті перевірки податкового органу, які стали підставою для визначення позивачу зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що розглядаючи справу по суті суди не звернули увагу, що в матеріалах справи міститься копія податкового повідомлення - рішення від 23 жовтня 2009 року №/0/24913, у той час як у адміністративному позові Львівське комунальне підприємство «Львівавтодор» просить скасувати податкове повідомлення - рішення від 23 жовтня 2009 року №/0/24912/10, яке в матеріалах справи відсутнє.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судами попередніх інстанцій не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Суди першої та апеляційної інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Згідно частин 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 231, 236 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у справі №2а-3902/12/1370 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: І.О. Бухтіярова

І.В. Приходько