Справа № 826/9229/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9229/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги приватного підприємства «Готельний комплекс Феофанія» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Національної академії наук України до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, Державної реєстраційної служби України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватне підприємство «Готельний комплекс Феофанія», публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Центр», за участю Прокуратури м. Києва про визнання незаконним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Національна академія наук України ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича ( далі - відповідач-1 ), Державної реєстраційної служби України ( далі - відповідач-2 ), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватне підприємство «Готельний комплекс Феофанія», публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Центр», за участю Прокуратури м. Києва про:

- визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( власність, іпотека, обтяження ) за ПП «ГК Феофанія» щодо об'єкту права державної власності, який входить до майнового комплексу НАН України: нежилого будинку - готель «Феофанія» і ресторану готелю «Феофанія» за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-б загальною площею 6620,7 кв.м, а саме:

1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індексний номер 1300445 (17:23:54) ( номер запису про право власності 516746 );

2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2013 р. індексний номер 1303615 (19:52:21) ( номер запису про іпотеку 518220 );

3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2013 р. індексний номер 1303727 (20:08:02) ( номер запису про обтяження 518279 );

- зобов'язання відповідачів внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2015 року зазначені судові рішення були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 червня 2015 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення відповідача-1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( власність, іпотека, обтяження ) за ПП «ГК Феофанія» щодо об'єкту права державної власності у вигляді нежилого будинку - готель «Феофанія» і ресторану готелю «Феофанія», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-б, загальною площею 6620,7 кв.м, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2013 р. та зобов'язано відповідача-1 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування вказаної державної реєстрації речових прав та їх обтяжень. У задоволенні позовних вимог в іншій частині було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог приватне підприємство «Готельний комплекс Феофанія» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, так як, на думку апелянтів, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність рішення суду першої інстанції у межах апеляційних скарг, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду частковому скасуванню в частині задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2004 року у справі № 2-952/2004 було частково задоволено позов приватного підприємства «Готельний комплекс Феофанія» ( далі - ПП «ГК Феофанія» ) до ОСОБА_3, Національної академії наук України про визнання права власності на майно, зобов'язання не чинити перешкод в здійсненні власником права власності, стягнення моральної шкоди та визнано право власності на Готель «Феофанія» та ресторан Готелю «Феофанія», які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б за ПП «ГК Феофанія»

Ухвалою Святошинського районного суду м. Київа від 16 серпня 2004 року про роз'яснення судового рішення було роз'яснено, що загальна площа Готелю «Феофанія» та ресторану Готелю «Феофанія» становить 6620,7 кв.м.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2011 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2013 року, вказане рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2004 року було скасовано, а в задоволення позову ПП «ГК Феофанія» - відмовлено повністю.

01.04.2013 р. до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича ( далі - Нотаріус ) звернулися ПАТ «Комерційний банк «Центр» (03039, м. Київ, проспект Науки, 54-Б, ) і ПП «ГК Феофанія» (03143, м. Київ, вул. Метрологічна, будинок 14-Б, ) з проханням про посвідчення договору іпотеки нежилого будинку - Готель «Феофанія» та ресторан Готелю «Феофанія», загальною площею 6620,7 кв.м., який знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Метрологічна, буд. № 14-Б та належить ПП «ГК Феофанія», в забезпечення виконання зобов'язань ПТ «Ломбард УМКВ і Компанія» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 108/1, ) перед ПАТ «Комерційний банк «Центр» за договором про відновлювану кредитну лінію від 01.04.2013 р. № 010413/08-КЮ.

01.04.2013 р. Нотаріусом було прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме : здійснено державну реєстрацію права власності на нежилий будинок - Готель «Феофанія» та ресторан Готелю «Феофанія», загальною площею 6 620,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, буд. № 14-Б за суб'єктом - ПП «ГК Феофанія» з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна.

На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Нотаріусом був відкритий також розділ Державного реєстру прав та внесенні до нього відповідні записи.

Після внесення всіх необхідних записів щодо права власності на вказаний нежилий будинок - Готель «Феофанія» та ресторан Готелю «Феофанія» за ПП «ГК Феофанія», відповідачем-1 був сформований витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно.

Крім того, 01.04.2013 р. Нотаріусом був посвідчений договір іпотеки вказаного нежилого будинку - Готелю «Феофанія» та ресторану Готелю «Феофанія», укладений між ПАТ «Комерційний банк «Центр» та ПП «ГК Феофанія» , а також вчинено запис про обтяження за номером 518279 і прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 1303727 від 01.04.2013 , тобто накладено заборону щодо вказаного нерухомого майна.

17.04.2013 р., позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про скасування державної реєстрації права власності за ПП «ГК Феофанія» на зазначений нежилий будинок - Готель «Феофанія» та ресторан Готелю «Феофанія», посилаючись на те, що рішення суду, на підставі якого Нотаріусом були вчинені вказані дії, не є чинним і скасовано судом апеляційної інстанції ще 15 листопада 2011 року.

На таке звернення відповідач-2 повідомив позивача листом від 17.05.2013 р. № 295/06-22-13 про прийняття ним рішення від 14.05.2013 р. № 2245583 про відмову в задоволенні його вимог, оскільки органом державної реєстрації прав, до якого звернувся заявник, не здійснювалась державна реєстрація права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б.

28.05.2013 р. позивач з цих же підстав звернувся до відповідача-1 з листом №16/263-21, в якому також просив внести запис про скасування державної реєстрації права власності ПП «ГК Феофанія» на нежилий будинок за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б та прийняти відповідне рішення.

Листом від 29.05.2013 р. № 6/01-30 відповідач-1 повідомив позивача про те, що внесення записів до Державного реєстру речових прав про скасування державної реєстрації прав є можливим лише в разі його скасування на підставі відповідного рішення суду.

В свою чергу, позивач, не погодившись з тим, що відповідач 1 здійснив запис про право власності та прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказане нерухоме майно на підставі рішення суду, яке було скасовано 15.11.2011 р., тобто не було чинним на момент вчинення нотаріальних дій, не перевірив поданих йому документів, що стало підставою для прийняття ним хибних нотаріальних рішень , звернувся до суду і просив ці рішення визнати незаконними і скасувати.

Судова колегія встановила, що задовольняючи адміністративний позов в частині позовних вимог, заявлених до відповідача-1, визнаючи протиправними та скасовуючи оскаржувані рішення нотаріуса, суд першої інстанції виходив з того, що Нотаріус порушив приписи пункту 8 частини 2 статті 9 Закону № 1952- ІV, пункту 5 частини 1 статті 19 Закону № 1952- ІV, підпункт 10 пункту 27 Порядку № 703, оскільки не перевірив набрання чинності судовим рішенням, а крім того, не врахував, що зазначене нерухоме майно є об'єктом державної власності, який перебуває у віданні НАН України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституції України, Цивільним кодексом України у редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - ЦК України ), Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 1952-IV ) та «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. № 3425-XII ( далі - Закон № 3425-ХІІ), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. № 703, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Порядок № 703 ), наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 р. № 296/5 ( далі - Порядок № 296/5 ), Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. № 3502/5 (далі - Порядок № 3502/5).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1952-IV передбачено, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 та 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Аналогічна правова норма міститься у п. 2 Порядку № 703.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); - відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає Інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

У ч. 1, 3, 4 ст. 16 Закону № 1952-IV закріплено, що заява про державну реєстрацію прав а їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно з п. 12 Порядку № 703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У ст. 2 Закону № 1952-IV закріплено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Частинами 1, 2, 3 ст. 3 Закону № 1952-IV регламентовано, що Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтями 4-1, 4-2 цього Закону.

У ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-IV закріплено, що Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Згідно зі ст. 4 Закону № 3425-ХІІ, нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

У ч. 1, 3 ст. 47 Закону № 3425-ХІІ закріплено, що документи, викладені на двох і більше аркушах, що подаються для вчинення нотаріальної дії, повинні бути прошиті у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, а аркуші пронумеровані.

Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Аналогічна правова норма викладена у п. 1 Глави 8 Порядку № 296/5.

Пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону № 1952-IV регламентовано, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, які набрали законної сили.

Аналогічна норма міститься і в пп. 10 п. 27 Порядку № 703.

Відповідно до ст. 5 Закону № 3425-ХІІ, нотаріус зобов'язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

У п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-ХІІ визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості ( інформацію ) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.6 Порядку № 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

У ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Аналогічна правова норма закріплена в п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV.

Таким чином, законодавством регламентовано повноваження приватного нотаріуса здійснювати реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

При цьому, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для вчинення нотаріусом таких дій є одночасна сукупність наступних обставин: 1) подання заявником відповідного пакету документів, включаючи документи, підтверджуючі наявність у нього права власності на нерухоме майно, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; 2) відсутність обтяжень такого майна у відповідному Державному реєстрі та відомостей про такі обтяження у документах, поданих заявником.

Водночас, у разі потреби, тобто при поданні заявником неповного пакету документів та/або наявності очевидних ознак їх недостовірності, реєстратор має право витребувати додаткові документи.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, судова колегія перевіряє чи діяв Нотаріус при прийнятті оскаржуваних рішень у межах, у спосіб та в порядку, передбаченому Конституцією України і законодавством, чинним на той час, а саме п. 8 ч. 2 ст. 9, ч. 1 ст. 15, п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV та пп. 10 п. 27, п. 12 Порядку № 703 та враховує висновки ВАСУ, викладені в ухвалі від 11.02.2015 р., які відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді даної справи.

Разом з тим, слід відзначити, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, також послався на ухвалу ВАСУ від 11.02.2015 р., але не вірно врахував висловлену в ній правову позицію, де чітко зазначено, що суди попередніх інстанцій не з'ясовували та не перевіряли вчинення державним реєстратором (нотаріусом) дій щодо перевірки обставин набрання чинності судовим рішенням, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, а також не досліджували належним чином засвідчену копію цього рішення, тому висновки про вчинення відповідачем дій, у відповідності до вимог закону, були передчасними, а судові рішення прийнятими за неповно встановлених обставин /Т. 2 а.с. 259-260 /.

Отже, при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно було дотриматись вказаних висновків ВАСУ, однак цього зроблено не було. При розгляді цієї справи суд знову не з'ясовував та не перевірив вчинення державним реєстратором (нотаріусом) дій щодо перевірки обставин набрання чинності судовим рішенням, копія цього рішення не досліджувалась, а тому оскаржуване рішення було прийнято за неповно встановлених обставин.

З метою повного та всебічного розгляду справи, усуваючи неповноту встановлення судом першої інстанції обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції витребував та дослідив в судовому засіданні оригінали відповідних нотаріальної та реєстраційної справ, копії матеріалів яких були приєднані до справи, а також витребував зі Святошинського районного суду м. Києва копії процесуальних документів, завірені належним чином, які приймались у справі та відомості щодо отримання таких копій сторонами.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі і отримані додаткові докази, матеріали нотаріальних та реєстраційних справ щодо прийнятих оскаржуваних рішень судова колегія встановила, що 01.04.2013 р. ОСОБА_3, діючи в інтересах та від імені ПП «ГК Феофанія» на підставі Статуту, для реєстрації за ПП «ГК Феофанія» права власності на нежилий будинок - Готель «Феофанія» і ресторан Готелю «Феофанія» загальною площею 6620,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б та посвідчення договору іпотеки цього об'єкта нерухомості як забезпечення виконання зобов'язань ПТ «Ломбард УМКВ і Компанія» перед ПАТ «Комерційний банк «Центр» за договором про відновлювану кредитну лінію від 01.04.2013 р. № 010413/08-КЮ звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. з наступним пакетом документів:

1) заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 173/10/ Т. 3 а.с. 143 /;

2) квитанціями про сплату державного мита від 01.04.2013 р. / Т.4 а.с. 166 /;

3) паспортом громадянина України - ОСОБА_3 / Т. 3 а.с. 147/;

4) довідкою про присвоєння ідентифікаційного коду / Т.3 а.с. 147 /;

5) Статутом ПП «ГК Феофанія» / Т. 3 а.с. 147 /;

6) реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 21.09.2004 р., в якому зазначено, що нежилий будинок - Готель «Феофанія» та ресторан Готелю «Феофанія» загальною площею 6620,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б зареєстрований за ПП «ГК Феофанія» на праві приватної власності на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2004 року та ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2004 року / Т. 3 а.с. 135 /;

7) належним чином завіреною копією рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2004 року у справі № 2-952/2004р. з відміткою суду про набрання ним законної сили, засвідченою відповідною гербовою печаткою суду / Т. 3 а.с. 136-139 /, що відповідає вимогам Інструкції з діловодства у місцевому загальному суді;

8) належним чином завіреною копією ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2004 року про виправлення описки / Т.3 а.с. 140 /.

Отже, 01.04.2013 р. ОСОБА_3 відповідачу -1 подавалась копія рішення суду з відміткою про набрання таким рішенням законної сили.

Далі, приватним нотаріусом Юдіним М.А. зазначену вище заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2013 р. № 173/10 було зареєстровано у відповідній базі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.04.2013 р. о 17:16:50 за реєстраційним номером 661962 /Т.3 а.с. 148/ та складено картку прийому цієї заяви № 1300184, в якій відображені ці відомості та зазначено перелік документів, поданих нотаріусу разом з нею / Т. 3 а.с. 147 /.

Для перевірки наданих документів та встановлення відсутності перешкод для задоволення вимог заявника відповідач-1 здійснив перевірку відомостей про вказаний об'єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, окремо в Реєстрі права власності на нерухоме майно, у Державному реєстрі іпотек, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та встановив, що у зазначених реєстрах відсутні жодні відомості про реєстрацію заяв будь-яких фізичних чи юридичних осіб про право власності та/або інших речових прав на нежилий будинок за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б чи відомості про заборону вчинення реєстраційних дій щодо цього об'єкта нерухомості / Т. 3 а.с. 149-150 /. При цьому, судова колегія враховує, що відповідно до ч.2 ст. 3 Закону № 1952-IV саме Держава гарантує нотаріусу достовірність відомостей реєстру та зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, колегія суддів, оглядаючи реєстраційну справу, встановила, що при перевірці відомостей про спірний об'єкт нерухомого майна у вказаних вище реєстрах відповідачем-1 також було встановлено, що іншим реєстратором - приватним нотаріусом Ковальчук С.П. 10.03.2011 р. до Державного реєстру іпотек також вносились відомості про обтяження цього ж об'єкту нерухомості із зазначенням майновим поручителем ПП «ГК Феофанія», а в той самий день, 01.04.2013 р. о 13:15:03, тобто лише за чотири години до прийняття відповідачем-1 оскаржуваних рішень, - про припинення обтяження / Т. 3 а.с. 149-150 /.

Таким чином, встановлені вище обставини цієї справи у їх сукупності, зокрема наявність відмітки суду на копії рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2004 року про набрання ним законної сили, завірена гербовою печаткою суду, факт реєстрації у БТІ за ПП «ГК Феофанія» права власності на спірний об'єкт нерухомості, відсутність у Державному реєстрі прав на нерухоме майно жодних відомостей про реєстрацію права позивача або будь-якої іншої особи на таке майно, а також дані про вчинення реєстраційних дій щодо цього ж майна іншим реєстратором - приватним нотаріусом Ковальчук С.П. лише за кілька годин до проведення спірної реєстрації, переконують судову колегію в тому, що в даному випадку у Нотаріуса не було об'єктивних підстав для сумніву в достовірності та чинності поданих йому документів, а отже й для витребування будь-яких додаткових документів, як таке передбачено п. 8 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV, оскільки єдиною правовою підставою для застосування цієї законодавчої норми, як відмічалося вище, є недостатність та/або встановлення недостовірності поданих документів.

З огляду на це, апеляційний суд приймає до уваги пояснення відповідача-1, викладені в апеляційній скарзі та надані ним в судовому засіданні про те, що в нього не тільки не виникало потреби витребувати у заявника додаткові документи, а й не було жодних сумнівів у чинності рішення суду, поданого йому для проведення реєстраційних дій, і він діяв відповідно до закону, а тому правомірно прийняв оскаржувані рішення.

Більш того, при вирішенні даної справи, колегія суддів звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_3, діючи недобросовісно, готував та подав для нотаріуса вказаний вище пакет документів, який і став підставою для прийняття оскаржуваних рішень. Але, відповідно до ч .2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Крім цього, як позивач у своєму позові, так і суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення посилаються на «хибність» та «протиправність» одночасно. Таким чином суд у мотивувальній частині, вдався у протиріччя.

У цьому контексті слід звернути увагу на те, що за етимологічним значенням «хибність» і «протиправність» не є тотожними поняттями, зокрема сама по собі «хибність рішення» означає його помилковість, яка може й не бути пов'язаною з порушенням норм права та взагалі створенням юридичних наслідків. Натомість, «протиправність рішення» є властивістю, яка полягає у його формальній забороні певною юридичною нормою.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду повинно бути зрозумілим та чітким, тобто терміни, вжиті у судовому рішенні, повинні відповідати тому змісту, який вони мають за законодавством України, чітко співвідноситись з поняттями, які вони позначають, і судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного.

Аналогічний правовий підхід викладено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі».

Враховуючи всі вище встановлені обставини та оцінивши зазначені докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, колегія суддів вважає, що дії Нотаріуса Юдіна М.А. щодо задоволення вимог заявника ОСОБА_5 про державну реєстрацію за ПП «ГК Феофанія» права власності на нежилий будинок - готель «Феофанія» і ресторану готелю «Феофанія» за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б загальною площею 6620,7 кв.м і відповідного обтяження за іпотекою були вчинені на підставі повного пакету документів, зокрема рішення суду з відміткою про набрання ним законної сили, як того вимагає п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV та пп. 10 п. 27 Порядку № 703, та в порядку, регламентованому законодавством, чинним на час їх здійснення, зокрема ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV та п. 12 Порядку № 703, а отже, є правомірними.

Приходячи до такого висновку, апеляційний суд не приймає до уваги доводи позивача щодо наявності обов'язку нотаріуса витребувати додаткові документи, необхідні для вчинення реєстраційних дій, які безпідставно були прийняті до уваги судом першої інстанції. У даному випадку не вбачається, в кого саме і які саме додаткові документи Нотаріус мав витребувати для прийняття оскаржуваних рішень, як і не вбачається жодних правових підстав для застосування ним приписів п. 8 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV.

Також, доводи позивача про те, що Нотаріус був зобов'язаний звернутись до Святошинського районного суду м. Києва та переконатися в тому, що подане йому рішення суду набрало чинності, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними і до уваги не приймає, оскільки жодною нормою чинного законодавства не регламентовано обов'язок самостійного звернення Нотаріуса до суду за витребуванням копії судового рішення, яке йому подано заявником для вчинення відповідної реєстраційної дії.

Більш того, відповідно до ст. 222 ЦПК України, копія судового рішення видається особам, які брали участь у цивільній справі. Тобто, право нотаріуса на отримання копії судового рішення у справі, в якій він не брав участь, чинним законодавством взагалі не передбачено.

Крім того, апеляційний суд відзначає й те, що на виконання ухвали суду апеляційної інстанції Святошинським районним судом м. Києва повідомлено, що цивільна справа неодноразово втрачалась та відновлювалась, а в матеріалах відновленого провадження копії заяв та розписок осіб із зазначенням дати отримання корпій судового рішення не містяться / Т. 3 а.с. 216-217, 224-235 /.

Стосовно доводів позивача про те, що нотаріус протиправно не врахував, що спірне майно перебувало на балансі ДП «ГК Феофанія» НАН України, судова колегія зазначає, що вони також є не обґрунтованими і до уваги не приймаються, оскільки ані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ані в матеріалах нотаріальної та реєстраційної справ такі відомості на момент виникнення спірних правовідносин не містились / Т. 3 а.с. 135-178 / і жодною нормою законодавства не визначено, яким саме чином Нотаріус міг їх встановити, як і не визначено його обов'язку вчиняти такі дії, а отже, вони не були і не могли бути йому відомі на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій.

Крім того, як відмічалось вище, частиною 1 пункту 2 статті 4 Закону № 1952-IV визначено, що обов'язковій державній реєстрації в Україні підлягають не тільки право власності, а й право володіння, право користування та оперативного управління майном тощо. Але, позивачем цю норму права не виконано і витяг з Єдиного реєстру прав на нерухоме майно, передбачений Законом № 1952-IV, у матеріалах справи відсутній.

Більш того, як встановлено колегією суддів і вбачається з матеріалів справи, упродовж майже двох років з дня скасування рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2011 року рішення суду, на підставі якого за ПП «ГК Феофанія» зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно, та датою вчинення Нотаріусом спірних реєстраційних дій, тобто 01.04.2013 р., пройшло майже півтора роки, однак, упродовж цього часу позивач не намагався реалізувати своє право на зазначену нерухомість, зокрема не звертався до компетентних органів влади із відповідними заявами, що підтверджено представником позивача в ході апеляційного провадження.

При цьому, доводи представника позивача про те, що НАН України не зареєстрували своє право на вказане майно у встановленому законом порядку через неможливість робітників потрапити на територію такого нежилого приміщення за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б через не допуск їх службою охорони даного об'єкта, судова колегія не приймає до уваги, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст. 70 КАС України.

Визнавши дії нотаріуса правомірними, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування прийнятих ним оскаржуваних рішень та зобов'язання вчинити певні дії, з огляду на таке.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, як на єдину підставу для звернення до суду з даним адміністративним позовом, позивач посилається лише на те, що Нотаріус здійснив реєстрацію на підставі скасованого 15.11.2011 р. рішення суду і саме такі дії, на думку позивача, свідчать про те, що останній порушив норми чинного законодавства і не перевірив поданих документів, які стали підставою для прийняття ним хибного рішення / Т. 1 а.с. 10 /.

Тобто, позивач, як у самому позові так і впродовж розгляду справи в суді, просить суд визнати протиправними та скасувати оскаржувані рішення лише через протиправність дій нотаріуса під час їх прийняття, внаслідок чого такі рішення, на думку позивача, стали хибними.

Частиною 1 статті 137 КАС України регламентовано право позивача до початку судового розгляду справи по суті змінити підставу адміністративного позову. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач таким правом не скористався, а реалізація особою свого законного права залежить виключно від волевиявлення такої особи.

Разом з тим, у відповідності до змісту ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і може вийти лише за межі доводів апеляційної скарги.

Отже, жодною правовою нормою не передбачено повноважень суду змінювати підстави звернення особи до суду та/або виходити за їх межі. Тобто, спірні правовідносини судом адміністративної юрисдикції вирішуються виключно в межах підстав поданого позову, якими є фактичні обставини, що наведені в позовній заяві, які мають бути перевіреними в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена і у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 5.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що підстави, якими обумовлені позовні вимоги особи, перебувають у діалектичному зв'язку з її інтересом у справі та фактично є підставами для його захисту.

Втім, відповідно до офіційного тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, наданому у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 1-10/2004, такий інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Однак, як відзначалось вище, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1952-IV, обов'язковій державній реєстрації в Державному реєстрі прав підлягає не тільки право власності на майно, а й право користування ним або інше речове право, зокрема володіння чи оперативного управління, і виникає таке право, як зазначено у ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV, лише з моменту його державної реєстрації, однак, за позивачем жодного речового права на об'єкт нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б в Державному реєстрі прав зареєстровано, у відповідності до Закону № 1952-IV, не було, що ставить під сумнів порушення, законність і необхідність судового захисту речового права чи охоронюваного законом інтересу саме цього позивача.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що способом захисту прав особи у суді є закріплені законом правоохоронні заходи, за допомогою яких усуваються порушення прав, а отже, правильність обрання особою способу захисту відповідного права чи інтересу залежить від того, чи взагалі має вона таке право або інтерес та чи дійсно вони були порушені.

Тож, первісним має бути встановлення прав особи на певне майно і лише після цього такі права можуть бути захищені судом, а оскільки позивачем не доведено наявності в нього належним чином зареєстрованого будь-якого речового права на спірне нерухоме майно, як того вимагає ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV, і в матеріалах справи такі документи відсутні, то колегія суддів вважає, що він передчасно звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи всі встановлені обставини у їх сукупності, судова колегія приходить до висновку, що відсутність ознак протиправності дій Нотаріуса при прийнятті ним оскаржуваних рішень, недоведеність порушення прав та інтересів саме цього позивача вказує на недостатність належних та необхідних правових підстав для задоволення позовних вимог НАН України про визнання таких рішень протиправними та їх скасування саме з цих підстав, а також для задоволення решти похідних позовних вимог, зокрема щодо зобов'язання Нотаріуса внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування прийнятих ним рішень, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог до відповідача-1 і вважає, що права власника та/або особи, яка має будь-яке інше речове право, зареєстроване у встановленому Законом порядку, можуть бути захищені шляхом звернення до суду з окремим позовом, заявленим з інших правових підстав.

Крім того, скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до відповідача-1, колегія суддів встановила, що дана справа, всупереч ч. 2 ст. 53 КАС України, була розглянута судом першої інстанції без залучення ПАТ «Комерційний банк «Центр» до участі в розгляді справи в якості третьої особи, хоча з матеріалів справи та, зокрема із самого оскаржуваного рішення суду першої інстанції, вбачається, що зазначене товариство є обтяжувачем спірного нерухомого майна за договором іпотеки, укладеним з ПП «ГК Феофанія» для забезпечення зобов'язань ПТ «Ломбард УМКВ і Компанія» перед ПАТ «Комерційний банк «Центр» за договором про відновлювану кредитну лінію від 01.04.2013 р. № 010413/08-КЮ, що вказує на наявність достатніх та необхідних правових підстав вважати, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог може вплинути на права ПАТ «Комерційний банк «Центр», а отже суд зобов'язаний був залучити ПАТ «Комерційний банк «Центр» до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, що також є підставою для скасування рішення суду в цій частині.

З огляду на викладене та переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, тобто в частині про задоволення позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що, в даному випадку судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення в частині задоволення позовних вимог було неповно встановлено обставини цієї справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задовольнити апеляційні скарги приватного підприємства «Готельний комплекс Феофанія» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 червня 2015 року в частині про задоволення позовних вимог - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні адміністративного позову в цій частині - відмовити.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги приватного підприємства «Готельний комплекс Феофанія» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( власність, іпотека, обтяження ) за приватним підприємством «Готельний комплекс Феофанія» щодо об'єкту права державної власності, який входить до майнового комплексу Національної академії наук України - нежилий будинок - готель «Феофанія» і ресторан готелю «Феофанія», що розташований у м. Києві, вул. Метрологічна, 14-Б загальною площею 6620,7 кв.м, а саме: 1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індексний номер 1300445 ( номер запису про право власності 516746 ); 2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2013 р. індексний номер 1303615 ( номер запису про іпотеку 518220 ); 3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2013 р. індексний номер 1303727 ( номер запису про обтяження 518279 ), та зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Національної академії наук України до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, Державної реєстраційної служби України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватне підприємство «Готельний комплекс Феофанія», публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Центр», за участю Прокуратури м. Києва про визнання незаконним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії у частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( власність, іпотека, обтяження ) за приватним підприємством «Готельний комплекс Феофанія» щодо об'єкту права державної власності, який входить до майнового комплексу Національної академії наук України - нежилий будинок - готель «Феофанія» і ресторан готелю «Феофанія», що розташований у м. Києві, вул. Метрологічна, 14-Б загальною площею 6620,7 кв.м, а саме: 1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індексний номер 1300445 ( номер запису про право власності 516746 ); 2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2013 р. індексний номер 1303615 ( номер запису про іпотеку 518220 ); 3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2013 р. індексний номер 1303727 ( номер запису про обтяження 518279 ), та зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - відмовити.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 червня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 05.10.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.