Справа № 318/1694/15-а
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"02" вересня 2015 р. справа № 318/1694/15-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Чепурнова Д.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області

на постанову Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.07.2015 р., прийняту у порядку скороченого провадження, у справі №318/1694/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області

про визнання дій протиправними та призначення пенсій, -

встановив:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на підставі записів у трудовій книжці.

Постановою Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.07.2015 р. позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що подані позивачем документи належним чином підтверджують його право на призначення пенсії за віком, тому відмова відповідача у призначенні позивачеві пенсії з підстав невідповідності страхового стажу вимогам абз. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є незаконною.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, відповідач зазначив, що в резолютивній частині рішення відповідача зобов'язано призначити та виплачувати пенсію за віком з урахуванням фактично отриманих сум, що є незрозумілим, оскільки предметом спору є призначення пенсії, а не перерахунок і позивач ніяких сум не отримував. В постанові відсутні мотиви неприйняття до уваги доводів щодо недоведеності періоду роботи (із зазначенням початку і кінця роботи) позивача за записами 6-7 трудової книжки та підтвердження їх іншими доказами. Суд першої інстанції при винесені рішення враховує, як доказ страхового стажу за період з січня 1970 року по грудень 1973 року, архівну довідку по нарахуванню заробітної плати від 18.02.2015р. № Ш-6/172, але в довідці зазначено про відсутність відомостей по нарахуванню заробітної плати і відповідно про відсутність трудової участі громадянина - страхового стажу. Страховий стаж

зараховано по зазначеній довідці за періоди, де є нарахування заробітної плати.

Судом першої інстанції не враховано, що в адміністративному позові відсутні будь-які посилання на доказування періоду роботи за записами 6-7 трудової книжки, в яких розбіжності між датою внесення запису про прийняття на роботу та датою наказу більше ніж шість місяців, записом про звільнення та наказом - 2 місяці (звільнення за невихід на роботу, що дає підстави вважати про відсутність факту роботи). Враховуючи те, що з урахуванням записів в трудовій книжці та наданих інших документів зарахований стаж становить 11 років 4 місяці 8 днів, підстави для призначення пенсії відсутні.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач 26.03.2015 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 03.04.2015 року №20/Ш-2 позивачу було повернуто надані документи та повідомлено, що при розгляді документів виявлені виправлення записів трудової книжки №№ 1-2, записи №№6, 7, 9 зроблені без додержання вимог ведення трудових книжок, що виключає можливість визначення дійсного трудового стажу. За наявними документами, страховий стаж становить 11 років 4 місяці 8 днів, що не відповідає вимогам абз.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідачем направлені запити на підтвердження періодів роботи позивача та надання відповідних довідок.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії досяг 60 років.

Відповідно до архівної довідки про обчислення заробітної плати № НІ-6/172 від 18.02.2015 р., виданою відділом архівної служби адміністрації Барабинського району Новосибірської області РФ, позивач працював в радгоспі «Новоспасский» з січня 1970 по лютий 1974 р. Відповідно до архівної довідки про підтвердження трудового стажу №274-НАА/16 від 14.04.2015 року архівного відділу адміністративно-господарського центру Західно-Сибірської залізниці ОСОБА_1 був прийнятий на роботу монтером шляхів 2-го розряду околотку.

За висновком суду першої інстанції, зазначені довідки підтверджують стаж роботи позивача відповідно до записів №№1, 2, 9 трудової книжки, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Відповідно до ст.48 КЗпП та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку № 637)

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні із заявою про призначення пенсії позивачем також було надано наступні додаткові документи:

- довідка про проходження військової служби від 23.01.2015р. №5;

- довідка про періоди роботи від 12.04.2015р. №4;

- довідка про заробітну плату від 12.01.2015р. №3;

- документи, видані архівною установою (довідка про заробітну плату від 18.02.2015 № Ш-6.172 та довідка про відсутність інформації від 18.02.2015 №Ш-6.173).

З трудової книжки позивача вбачається, що записи №1 та №2 позивача містять виправлення років прийняття та звільнення позивача з посади робочого в радгоспі, а саме 1976 р. виправлено на 1970 та 1978 р. виправлено на 1974 р..

Згідно запису №6 позивача прийнято на роботу до радгоспу 01.11.1976 року на підставі наказу від 46к від 24.03.1977 року, а відповідно до запису №7 звільнено 08.08.1979 року на підставі наказу 127к від 02.10.1979 року у в'язку з невиходом на роботу без поважної причини. Відповідно до запису №9 позивача 31.08.1980 р. звільнено з посади монтера шляхів 2-го розряду на підставі п.7 ст.29 КЗпП у зв'язку з набранням законної сили вироком відповідно до наказу 09.01.1981 року.

З наведеного вбачається, що сумніви відповідача щодо достовірності відомостей, зазначених у записах №№1-2, №№6-7, №9 трудової книжки позивача були обґрунтованими.

Отже, колегія суддів погоджується з викладеними у запереченнях на позов доводами відповідача, що:

- посилання позивача на архівну довідку по нарахуванню заробітної плати від 18.02.2015р. № Ш-6/172, як на доказ страхового стажу за період з січня 1970 року по грудень 1973 року безпідставні, оскільки страховий стаж зарахований по зазначеній довідці за періоди, де є нарахування заробітної плати;

- посилання відповідача на архівну довідку про підтвердження трудового стажу від 14.04.2015 № 274-НЛА/16, як на доказ зарахування стажу з 21.05.1980 р. по 31.08.1980 р., та доказ незаконності дій безпідставні, оскільки вказана довідка не була предметом розгляду управлінням, не може визначати неправомірність дій за період її відсутності;

- в адміністративному позові відсутні будь-які посилання на доказування періоду роботи за записами 6-7 трудової книжки, які містять розбіжності між датою внесення запису про прийняття на роботу та датою наказу, запису про звільнення та наказу. Тому без підтвердження відповідних записів неможливо визначити період роботи позивача.

На запити відповідача були отримані підтвердження, відповідно до яких доведений страховий стаж позивача, що може бути обчислений для призначення пенсії станом на 14.07.2015 (день подання заперечень), складає 14 років 9 місяці 19 днів, в тому числі по періодах: 13.04.1970р. - 28.02.1974р., 20.05.1974р. - 10.10.1976р., 02.02.1981р. - 10.08.1981р., 02.09.1985р. - 14.07.1987р., 20.07.1987р. - 31.07.1989р., 25.08.1989р. - 29.10.1990р., 30.10.1990р. - 15.11.1992р., 15.03.1994р. - 19.05.1994р., 20.05.1994 - 20.10.1994р.

Відповідно до п.4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою пенсійного фонду України від 25.11.2005 року N 22-1 (далі - Порядок № 22-1), при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, відповідач правомірно відповідно до положень Порядку №22-1 здійснив запити щодо підтвердження трудового стажу позивача, вказаного у записах №№1-2, №№6-7, №9 трудової книжки позивача та в подальшому зарахував періоди роботи позивача, що мали відповідне документальне підтвердження.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову позивача, оскільки відповідач довів суду правомірність своїх дій, а судом першої інстанції не надано належну правову оцінку доводів відповідача, що мали значення для вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько- Дніпровському районі Запорізької області задовольнити.

Постанову Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.07.2015 р. у справі № 318/1694/15-а скасувати.

В позові відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та оскарженню відповідно до ч. 10 ст. 1832 КАС України не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: Д.В. Чепурнов