Справа № 823/3772/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року справа № 823/3772/15

м. Черкаси

10 год. 55 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Орленко В.І.,

при секретарі - Дудці Г.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 - особисто,

представника відповідачів начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Никопаненка Сергія Миколайовича, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Шарая Л.О. - за договором,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Никопаненка Сергія Миколайовича, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, третя особа Державна казначейська служба України», про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1, в якому просить:

- визнати незаконними дії начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Никопаненка Сергія Миколайовича щодо застосування до ОСОБА_1 заходів дисциплінарного впливу;

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Никопаненка Сергія Миколайовича №115/ОС від 20.08.2015 про застосування заходів дисциплінарного впливу до ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з травня 2014 року призначений на посаду начальника юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області. Спірним наказом притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність за порушення пункту 8 статті 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, а саме: не оскарження в апеляційному, касаційному порядку рішення господарського суду Черкаської області від 25.03.2014 у справі №925/334/14.

Позивач стверджує, що жодних порушень трудової дисципліни, неналежного виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень не допускав, систематичне невиконання ним своїх посадових обов'язків не доведено, а тому притягнення до дисциплінарної відповідальності не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між ним, начальником головного управління Никопаненком С.М. та заступником начальника головного управління Добровольською О.П.

Позивач зазначає, що інформував посадових осіб відповідача про необхідність оплати судового збору за подання апеляційної скарги, однак його повідомлено про те, що дані витрати не передбачені кошторисом, та про те, що в Головного управління відсутні кошти для сплати судового збору.

В зв'язку зі спливанням терміну на апеляційне оскарження, 07.04.2014 позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, навіть при незабезпеченні в.о. начальника Добровольською О.П. та начальником планово-фінансового відділу Кухарчук Н.О. сплати судового збору.

Позивач стверджує, що за відсутності забезпечення сплати судового збору, міг лише зазначити в апеляційній скарзі, що Головне управління звільнено від сплати судового збору. Крім того, у зв'язку з тим, що в апеляційному порядку рішення господарського суду Черкаської області від 25.03.2014р. не переглянуте, позивач зазначає, що не міг його оскаржити в касаційному порядку.

На думку позивача, рішення господарського суду Черкаської області від 25.03.2014р. є законним, оскільки Головне управління отримало виконані роботи за договором підряду №212/68 від 07.12.2012р., укладеним з ПП «Промелектробуд-2000», однак відмовляється від їх оплати.

Позивач також переконаний, що в даній ситуації п. 8 ст. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України щодо обов'язку оскарження рішення суду Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області не застосовується, оскільки не регулює спірних правовідносин, що склались, а тому посилання відповідача на вказані норми є безпідставним.

Позивач вважає, що як представник юридичної особи за дорученням представляв інтереси даної юридичної особи при вирішені спору за договірними відносинами, а не виконував функції держави, чи виконував обов'язки покладені органом державної влади при виконанні ним своїх функцій.

Позивач зазначає, що відповідачем порушено шестимісячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, який визначено ст. 148 Кодексу законів про працю України, оскільки термін притягнення до дисциплінарної відповідальності за нібито вчинений позивачем проступок починається з 08.04.2014р., тоді як наказ прийнято через 1 рік і 4 місяці.

На підставі наведеного позивач вважає що його позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник відповідачів подав заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначив, що апеляційне оскарження зазначеного судового рішення від початку здійснене з порушенням Господарського процесуального кодексу України, з обґрунтуванням наявності у апелянта пільги щодо сплати судового збору (звільнення від його сплати на підставі п.21 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір") при повному усвідомленні, що до спірних правовідносин така пільга не застосовується. Тобто, позивач у даній справі при поданні апеляційної скарги у повній мірі передбачав її неприйнятність до розгляду Київським апеляційним господарським судом, що сам підтвердив у тексті позову.

Після отримання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2014р. про повернення апеляційної скарги позивач не був позбавлений можливості забезпечити апеляційне оскарження рішення суду на загальних підставах, шляхом повторної подачі апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та про відстрочення сплати судового збору. Таке право передбачене ч. 4 ст. 97 ГПК України та ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Як вказує представник відповідачів, позивач взагалі не звертався до керівництва управління з питання забезпечення оплати судового збору. Навіть за відсутності видатків на сплату судового збору у кошторисі ГУ ДКСУ у Черкаській області, у разі виникнення необхідності протягом бюджетного року можливе внесення змін до нього відповідною довідкою шляхом перерозподілу бюджетних асигнувань (п.47 Постанови КМУ від 28.02.2002 №228 "Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ").

На думку представника відповідачів, дисциплінарний проступок позивача мав триваючий характер протягом річного строку (право апеляційного оскарження судових рішень органами державної влади обмежене річним строком відповідно до ч.2 ст.93 ГПК України), в межах якого він мав процесуальну можливість забезпечити апеляційне оскарження рішення суду, тобто по 25.03.2015.

У зв'язку із цим є незмістовними доводи позивача щодо пропуску відповідачем граничного шестимісячного терміну, в межах якого можливе застосування заходів дисциплінарного впливу до працівника.

Як стверджує представник відповідачів, допущені позивачем порушення, за які його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, були виявлені за результатами перевірки, проведеної Державною казначейською службою України, про що виданий відповідний наказ від 23.07.2015 №211 з імперативним розпорядженням на адресу начальника ГУ ДКСУ в Черкаській області Никапоненка С.М. щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Зазначений наказ виконаний у повному обсязі, в межах місячного терміну, встановленого ч.1 ст.148 КЗпП України, шляхом винесення оскаржуваного у даній справі наказу від 20.08.2015 №115/ОС.

Відповідачі не погоджуються із доводами позивача про неможливість застосування до спірних правовідносин п. 8 ст. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, оскільки за приписами зазначеної норми, рішення суду, що передбачають списання коштів за видатками, бюджетні призначення щодо яких не визначені законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), підлягають оскарженню органами державної влади (органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування) в апеляційному, касаційному порядку.

Законом України "Про державний бюджет на 2013 рік" Державній казначейській службі України як головному розпоряднику коштів по програмі 3504010 "Керівництво та управління у сфері казначейського обслуговування" не було передбачено бюджетних призначень на капітальні видатки.

Тому в даному випадку другий відповідач, як територіальний орган центрального органу державної влади, був зобов'язаний забезпечити апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, виконання якого тягне за собою безспірне списання коштів державного бюджету за видатками, бюджетні призначення щодо яких не визначені законом про Державний бюджет України.

За вказаних обставин представник відповідачів вважає, що притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачі, вимог чинного законодавства не порушили.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечила з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03.06.2014 призначений на посаду начальника юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області на підставі наказу №79/ос від 03.06.2014.

Наказом Державної казначейської служби України №211 від 23.07.2015 «Про результати розгляду матеріалів про стягнення коштів» зобов'язано начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області за порушення пункту 8 статті 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, а саме: неоскарження в апеляційному, касаційному порядку рішення господарського суду Черкаської області від 25.03.2014 у справі 925/334/14, притягнути до дисциплінарної відповідальності начальника юридичного відділу ОСОБА_1

З урахуванням наданих позивачем пояснень від 18.08.2015, а також наведеного наказу №211 від 23.07.2015, наказом начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Никопаненка С.М. №115/ОС від 20.08.2015 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Встановлюючи в судовому засіданні правомірність спірного наказу, суд звернув увагу, що рішенням господарського суду Черкаської області від 25.03.2014 у справі №925/334/14 стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області на користь приватного підприємства «Промелектробуд-2000» 500 265 грн. 60 коп. боргу та 10 005 грн. 31 коп. судового збору. Вказане судове рішення мотивовано тим, що Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, не підписавши акти виконаних робіт, не розрахувалось з приватним підприємством «Промелектробуд-2000» за договором підряду №212/68 від 07.12.2012 за виконані роботи з комплексної реконструкції приміщення, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Паризької Комуни, 7.

ОСОБА_1 як представник Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області подав 07.04.2014 апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду на вказане рішення господарського суду Черкаської області від 25.03.2014. При цьому в своїй апеляційній скарзі вказав, що Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області звільнено від сплати судового збору в силу положень п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2014 апеляційну скаргу та додані до неї матеріали повернуто скаржнику. Згідно відомостей, які містяться в наведеній ухвалі суду, підставою її прийняття є неподання апелянтом доказів направлення копії апеляційної скарги з додатками приватному підприємству «Промелектробуд-2000», а також неподання платіжного доручення про сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що згідно статті 1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

З урахуванням наведених положень закону позивач є державним службовцем, оскільки займає посаду начальника юридичного відділу в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Черкаській області та одержує заробітну плату з державного бюджету України.

Згідно статті 14 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Встановлюючи в діях позивача наявність вини у вчиненому порушенні трудової дисципліни, суд враховує, що наказом Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області №09/ОД від 09.12.2011 затверджено положення про юридичний відділ Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області (далі - Положення).

Згідно пункту 2.1 названого Положення основним завданням відділу є організація правової роботи, спрямованої на правильне застосування, неухильне дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства апаратом Головного управління казначейства та управліннями у районах та містах під час виконання покладених на них завдань і функціональних обов'язків, а також представлення інтересів Державної казначейської служби України та Головного управління казначейства у судах.

Пунктами 5.4, 5.5 Положення передбачено, що начальник відділу в межах наданих йому повноважень здійснює керівництво діяльністю відділу, розподіляє обов'язки між працівниками відділу, організовує та координує його роботу і несе відповідальність за виконання завдань і функцій покладених на відділ. Начальник відділу має право перевіряти дотримання законності в діяльності Головного управління казначейства та працівниками апарату Головного управління казначейства; представляти, за дорученням, інтереси Державної казначейської служби України та Головного управління казначейства, управлінь у районах та містах у судах.

З аналізу наведених норм Положення вбачається, що позивач несе персональну відповідальність за виконання завдань і функцій покладених на юридичний відділ Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області та повинен забезпечити неухильне дотримання управлінням законодавства України у бюджетній сфері.

В розумінні положень пункту 24 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

Згідно частини 1 статті 47 Бюджетного кодексу України відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів.

Частиною 1 статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Як передбачено пунктом 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Зважаючи на вказані положення Бюджетного кодексу України Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області є бюджетною установою, яка зобов'язана здійснювати платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

В судовому засіданні встановлено, що в додатку №3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» в розділі «Загальний фонд» Державній казначейській службі за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504010 «Керівництво та управління у сфері казначейського обслуговування», не передбачено бюджетних призначень на видатки розвитку (капітальні видатки).

Більш того, пунктом 3.3 договору підряду №212/68 від 07.12.2012, укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області (замовник) та приватним підприємством «Промелектробуд-2000» (підрядник) передбачено, що платіжні зобов'язання замовника перед підрядником виникають при наявності у замовника відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань).

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області заборгованості в сумі 500 265 грн. 60 коп. за вищевказаним договором підряду №212/68 від 07.12.2012 є спірним.

При цьому суд не оцінює законність рішення господарського суду Черкаської області від 25.03.2014, оскільки такими повноваженнями наділені виключно суди апеляційної та касаційної інстанції.

У відповідності до п. 8 ст. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України рішення суду, що передбачають списання коштів за видатками, бюджетні призначення щодо яких не визначені законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), підлягають оскарженню органами державної влади (органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування) в апеляційному, касаційному порядку.

З наведених положень Бюджетного кодексу України вбачається, що бюджетна установа зобов'язана в будь-якому випадку оскаржити в апеляційному та касаційному порядку рішення суду, що передбачає списання коштів за видатками, бюджетні призначення щодо яких не визначені законом про Державний бюджет України.

Отже, позивач, перебуваючи на посаді начальна юридичного відділу, повинен був забезпечити оскарження вже згаданого рішення господарського суду Черкаської області, оскільки перебуває на державній службі в бюджетній установі та саме на нього покладені відповідні обов'язки.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи позивача, що останній представляв інтереси Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області як юридичної особи, а не держаного органу. Суд зазначає, що необхідність оскарження в апеляційному порядку рішень судів обумовлено статусом відповідача як бюджетної установи, в якій працює позивач. При цьому укладення господарських договорів не змінює статусу відповідача як бюджетної установи та не звільняє від обов'язку здійснювати свої витрати в межах бюджетних асигнувань.

Статтею 94 Господарського процесуального кодексу України визначено вимоги до форми і зміст апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Частинами 2, 3 статті 94 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга підписується особою, яка подає скаргу або її представником. До скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно пунктів 2, 3 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо: до скарги не додано доказів надсилання її копії іншій стороні (сторонам); до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

З наведених положень Господарського процесуального кодексу України вбачається, що відсутність доказів сплати судового збору та відсутність доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі є безпосередніми підставами повернення апеляційної скарги.

В силу своїх посадових обов'язків позивач повинен знати вимоги вказаних положень кодексу та забезпечити їх дотримання для подання належно оформленої апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, з метою подальшого її прийняття до розгляду судом апеляційної інстанції, однак вказаних дій не вчинив.

Суд вважає безпідставними доводи позивача, що він повідомляв керівництво Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Черкаської області, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивач не надав, не повідомив суду про їх наявність та не звертався до суду з метою їх витребування. В той же час, відповідачі заперечили надходження від позивача будь-яких службових записок чи інших повідомлень щодо необхідності сплати судового збору.

Як вбачається з апеляційної скарги від 07.04.2014, ОСОБА_1 не ставить питання про відстрочення сплати судового збору.

Суд також наголошує, що апеляційну скаргу повернуто апелянту не лише з підстав несплати судового збору, а й з підстав відсутності доказів надсилання її копії іншій стороні. Вказана обставина врахована відповідачем у спірному наказі та позивачем у позовній заяві не заперечена. Натомість як вбачається з переліку додатків до апеляційної скарги позивач приєднав її копію при поданні скарги через суд першої інстанції, тоді як її копію необхідно було надіслати іншій стороні у справі.

Вказані недоліки апеляційної скарги стали підставою для неприйняття її до розгляду і повернення апелянту.

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до висновку, що саме з вини позивача вказану апеляційну скаргу повернуто.

Окрім того, суд приймає до уваги, що в силу положень частин 3, 4 статті 97 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу про повернення апеляційної скарги може бути подана касаційна скарга.

Після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Всупереч наведених положень Господарського процесуального кодексу України відповідач не забезпечив оскарження у касаційному порядку названої ухвали Київського апеляційного господарського суду та не намагався подати її повторно після усунення недоліків, що стали підставою повернення апеляційної скарги.

Вищевказані обставини унеможливили розгляд апеляційної скарги по суті та вплинули на можливість подальшого касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції по суті спору.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем шестимісячного строку притягнення позивача до відповідальності, суд враховує, що згідно з абз. 1 ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

За правилами ст.ст. 147-149 Кодексу законів про працю України роботодавець має право застосувати до працівника дисциплінарне стягнення в межах шестимісячного строку й лише за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків.

Виходячи з положень частини 2 статті 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

В контексті наведених положень законодавчих норм суд звертає увагу, що при правопорушеннях, які тривають, строк притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обчислюється з дня виявлення правопорушення. Суд зазначає, що позивач мав змогу ставити питання перед судом апеляційної інстанції про поновлення строку на апеляційне оскарження після повернення апеляційної скарги, однак таких заходів не вжив, а тому строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності розпочав свій відлік з моменту виявлення порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України щодо строків притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» від 24 червня 1988 року N 6 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року N 13, від 3 грудня 1997 року N 12, від 25 травня 1998 року N 15.

У зв'язку з наведеним доводи позивача щодо порушення відповідачем строку притягнення до дисциплінарної відповідальності судом відхиляються.

Суд також вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності порушень в роботі юридичного відділу за наслідками перевірок стану правової роботи та систематизації законодавства, проведених Головним територіальним управлінням юстиції у Черкаській області, оскільки вказаними перевірками не охоплено спірне питання щодо оскарження рішення господарського суду Черкаської області від 25.03.2014.

Щодо посилання позивача на відсутність в його діях систематичного невиконання або систематичного неналежного виконання посадових обов'язків, рішень державного органу або органу державної влади, наказів, розпоряджень та доручень керівників, прийнятих у межах їх повноважень, перевищення службових повноважень, систематичного порушення правил внутрішнього службового розпорядку та правил етики державного службовця, суд враховує, що Закон України «Про державну службу» не вимагає встановлення системності порушень чи їх виду при виборі виду дисциплінарного стягнення.

В той же час, суд переконаний, що відповідач - начальник управління, зважаючи на значний розмір грошових коштів в сумі 500 265 грн. 60 коп., який підлягає сплаті за рішенням господарського суду Черкаської області від 25.03.2014, обґрунтовано обрав вид дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Суд звертає увагу, що вказане дисциплінарне стягнення є попередженням. У зв'язку з чим, позивач повинен у майбутньому забезпечити належне виконання своїх функціональних обов'язків на посаді начальника юридичного відділу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, зважаючи, що в ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини неналежного виконання своїх функціональних обов'язків позивачем, суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 23.09.2015.