Справа № 807/641/15
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2015 рокум. Ужгород№ 807/641/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Штефанюк Н.І.

за участю сторін:

позивача - не з'явився;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Ліуша Богдана Богдановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 29 вересня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 02 жовтня 2015 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовною заявою Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, якою просить суд: "1. Дану позовну заяву прийняти до Закарпатського окружного адміністративного суду та відкрити провадження у адміністративній справі; 2. Прийняти постанову суду, якою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області за № від 23 березня 2015 року, згідно якого зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 32177 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 16088,5 грн.."

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у березні 2015 року Державною податковою інспекцією у Тячівському районі головного управління Міндоходів у Закарпатській області було проведено документальну позапланову перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань правомірності нарахування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2014 року. За результатами вказаної перевірки 05 березня 2015 року складено акт за № 299/17-02/НОМЕР_2, в якому міститься висновок відповідача про порушення позивачем вимог статті 198 пункту 198.3 та статті 200 пункту 200.4 ПК України. За наслідками розгляду даного акту перевірки 23 березня 2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми "В1" за № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 32177 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 16088,50 грн.. Вказане податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним та таким, що прийняте всупереч вимогам Податкового кодексу України.

Відповідач надав суду заперечення проти позову (а.с. 46) згідно якого позовну заяву заперечив, посилаючись на те, що статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не впливає із суті відносин. Таким чином, до податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, можна включати суми ПДВ нараховані (сплачені) у зв'язку з придбанням основних засобів, за умови взяття на облік такого майна в якості основних засобів, використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності, наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліках. Виходячи з вищенаведеного в порушення статті 198 пункту 198.3, статті 200 пункту 200.1 Податкового кодексу України позивачем завищено до відшкодування ПДВ, заявлений до відшкодування на розрахунковий рахунок в податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року в сумі 32177 грн..

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, що наведені в позовній заяві.

Представник відповідача просив суд відмовити позивачеві в задоволенні адміністративного позову з мотивів що наведені в письмовому запереченні.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 23 лютого 2015 року по 24 лютого 2015 року відповідачем було проведено документальну позапланову перевірку правомірності нарахування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2014 року, та достовірності визначення повноти відображення операцій, які не є об'єктом оподаткування протягом 2014 року та правомірності визначення відповідного коефіцієнта на 2015 рік, за результатами якої 05 березня 2015 року складено акт перевірки за № 299/17-02/НОМЕР_2 (а.с.а.с. 17-29).

Як вбачається з акту перевірки, перевірка відображених показників за грудень 2014 року у поданій Декларації з податку на додану вартість проводилась на підставі таких документів: реєстри виданих та отриманих податкових накладних, декларації з ПДВ з додатками, уточнені розрахунки з додатками, платіжні документи, які засвідчують факт оплати за отримані товари (послуги), видаткові накладні, акти наданих послуг. Проведеною перевіркою встановлено, зокрема, порушення статті 198 пункту 198.3 ПК України, в результаті чого зменшено суму податкового кредиту з ПДВ та відповідно суму розрахунків з бюджетом за листопад 2014 року на 32177 грн.; порушення статті 200 пункту 200.4 ПК України, в результаті чого зменшено заявлену суму бюджетного відшкодування по деклараціях з податку на додану вартість за грудень 2014 року на 32177 грн..

На підставі даного акту 23 березня 2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми "В1" № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 32177 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 16088,5 грн. (а.с. 30).

Судом встановлено, що позивач є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 100158254 (а.с. 36). Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 включено до податкового кредиту з ПДВ придбаний автонавантажувач штабелювальний з вилковим захватом. Такий автонавантажувач Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 придбано згідно Договору купівлі-продажу № РВ043/2014 від 24 листопада 2014 року від ПП "Фірма "Агро-Центр"" вартістю 193060 грн. (а.с.а.с. 31, 68, 69). Продавцем - ПП "Фірма "Агро-Центр"" було виписано податкові накладні № 340 від 26 листопада 2014 року на суму 100000 грн. та від 27 листопада 2014 року № 349 на суму 93060 грн. (а.с.а.с. 32, 33, 43, 74. Платіжними дорученнями № 78 від 26 листопада 2014 року на суму 100000 грн. та № 66 від 27 листопада 2014 року на суму 93060 грн. відповідно, позивачем - ФОП ОСОБА_3 було перераховано на користь продавця кошти у повному обсязі за придбаний автонавантажувач (а.с.а.с. 34, 34, 75). Також була виписана видаткова накладна № ЛНА-000002 від 02 грудня 2014 року (а.с. 70) та складений акт приймання-передачі від 02 грудня 2014 року (а.с. 72).

Автонавантажувач штабелювальний з вилковим захватом, згідно Правил державної реєстрації і обліку великотоннажних автомобілів і інших технологічних транспортних засобів, які не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування № 888/9487 від 15 липня 2004 року повинен реєструватися у територіальному органі Держнаглядохоронпраці України на юридичну або фізичну особу.

Відповідно до статті 325 частини 1 ЦК України суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Відповідно до статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.18 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, в тому числі автоматичне бюджетне відшкодування в порядку та за критеріям, визначеним у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до статті 200 пункту 200.1 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до статті 198 пункту 198.1 підпункту "а" Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п.198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до статті 198 пунктів 198.3 та 198.6 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.36 Податкового кодексу України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених норм Господарського кодексу України та Податкового кодексу України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно зі статтею 44 пункту 44.1 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З акту перевірки вбачається та не заперечується сторонами, що фактичним видом діяльності ОСОБА_3 є надання транспортних послуг вантажними автомобілями.

Згідно зі статтею 14 пунктом 14.1 підпунктом 14.1.139 Податкового кодексу України термін "особа" для цілей розділу V цього Кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Під час судового розгляду представником позивача надано суду докази використання придбаного позивачем у його господарській діяльності (а.с.а.с. 76-81).

Судом встановлено, що позивач є фізичною особою, яка здійснює діяльність віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні статей 14 та 180 Податкового кодексу України, зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати ПДВ, включення сум до податкового кредиту з ПДВ та визначення бюджетного відшкодування, у зв'язку з чим при придбаний автонавантажович з метою використання його у власній господарській діяльності у повній відповідності до вказаних норм податкового законодавства отримав право на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

Судом відхиляються посилання відповідача на норми ЦК України, оскільки, відповідно до статті 1 частини 2 ЦК України до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, крім того, норми цивільного законодавства не містять обмежень щодо права власності фізичної особи, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Натомість відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, умови щодо формування податкового кредиту визначаються Податковим кодексом України, який право на віднесення сум податків до податкового кредиту ставить в залежність від 2-х обставин: використання придбаних основних засобів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, та наявність податкової накладної.

Відповідно до статті 9 частини 1 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 2 частини 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення контролюючий орган діяв не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до статті 162 частини 2 пункту 1 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відповідно до статті 94 частини 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 березня 2015 року за № .

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 182,70 грн., що сплачений відповідно до платіжного доручення № 00021 від 20 квітня 2015 року через відділення АТ "УкрСиббанк" та у розмірі 73,08 грн., що сплачений відповідно до квитанції № 36 від 02 квітня 2015 року через відділення АТ "УкрСиббанк" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко