Справа № 2а-3156/10/0370
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2010-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2010 рокуСправа № 2а-3156/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області, начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області (далі відповідач1, Держуправління), начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області ОСОБА_4 (далі відповідач2, начальник Держуправління), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника Держуправління від 19 жовтня 2010 року №340 «Про дисциплінарне стягнення», згідно якого позивачу було оголошено догану за неналежне виконання службових обовязків.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу став той факт, що позивач порушив обовязки додержання дисципліни праці, посадову інструкцію щодо виконання вказівок начальника Держуправління, чим зірвав участь Держуправління в семінарі на тему «Формування та реалізація державної політики у сфері регулювання землекористування екологічної мережі України, передбаченого вказівкою Мінприроди України. Позивач зазначає, що участь у даному семінарі мав приймати інший працівник Держуправління, розпорядження начальника Держуправління про необхідність саме йому відбути на даний семінар було висловлено лише в усній формі та належним чином не оформлено, крім того, позивачу не було видано кошти для відбуття у відрядження.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Крім того, додатково суду пояснив, що наказ про відрядження та посвідчення на відрядження для участі у семінарі йому не надавались. Працівник Держуправління, який мав брати участь у семінарі, не поїхав з поважних причин, оскільки був на лікарняному. Позивач повідомляв відповідальну особу про неможливість прибути на семінар працівника Держуправління, а відтак, будь-яких негативних наслідків внаслідок неприбуття працівника Держуправління на курси з підвищення кваліфікації не наступило.

Відповідач1 у запереченнях на адміністративний позов позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на те, що порушення позивачем вимог п.2.33 посадової інструкції підтверджується актом, яким засвідчено факт незабезпечення ОСОБА_1, завідувачем сектору екомережі та розвитку заповідної справи, участі працівника сектору у навчанні в Державній екологічній академії післядипломної освіти та управління Мінприроди України, а також невиконання вказівки начальника Держуправління щодо оформлення відрядження та особистої участі в семінарі. Оскільки позивач допустив неналежне виконання своїх службових обовязків, притягнення його до дисциплінарної відповідальності вважає правомірним та просить у задоволенні позову відмовити.

Заперечення відповідача2 на адміністративний позов ОСОБА_1 тотожні запареченням відповідача1. Крім того, начальник Держуправління зазначає, що при прийнятті рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством про працю та про державну службу. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Представники відповідачів, кожен зокрема, в судовому засіданні підтримали подані заперечення в повному обсязі та просили у задоволенні позову відмовити. Додатково суду пояснили, що наказ про відрядження та посвідчення на відрядження не були видані з вини позивача, оскільки останній, отримавши вказівку начальника Держуправління про відрядження на семінар, не пішов до відповідального працівника Держуправління та не оформив необхідні для відбуття у відрядження документи, що позбавило можливості також отримати кошти на відрядження. Посилались також на те, що обраний ОСОБА_1 вид дисциплінарного стягнення є найменш суворим, будь-яких негативних наслідків для позивача внаслідок притягнення його до дисциплінарної відповідальності не настало.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є державним службовцем та обіймає посаду завідувача сектору екомережі та розвитку заповідної справи Держуправління з 18 травня 2007 року.

Наказом Держуправління від 19 жовтня 2010 року №340 «Про дисциплінарне стягнення» ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обовязків оголошено догану.

Підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців регулюються як загальними нормами, встановленими Кодексом законів про працю України, так і спеціальними, визначеними Законом України «Про державну службу».

Так, згідно ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана

або звільнення. Порушення трудової дисципліни визначається в п.24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ та організацій, затверджених Постановою Державного комітету СРСР праці та соціальних питань від 20.07.1984 року №213, як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

Крім того, стаття 14 Закону України «Про державну службу» визначає особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців та передбачає, що до державних службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність та затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду, які в свою чергу хоч і не є стягненнями, однак можуть застосовуватись до державних службовців в разі притягнення їх до дисциплінарної відповідальності. Державний службовець згідно даної статті несе дисциплінарну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Разом з тим, порядок застосування дисциплінарних стягнень закріплений у ст.149 КЗпП України, згідно якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало невиконання ним вказівки начальника Держуправління щодо участі в семінарі на тему «Формування та реалізація державної політики у сфері регулювання землекористування екологічної мережі України» у м.Києві, у звязку з чим зірвано участь Держуправління у зазначеному семінарі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання листа Мінприроди України від 06.10.2010 року №720 Держуправління повідомило Державну екологічну академію післядипломної освіти та управління, що для участі в навчанні на курсах з підвищення кваліфікації на тему «Формування та реалізація державної політики у сфері регулювання землекористування екологічної мережі України», який відбудеться з 19 по 21 жовтня 2010 року, буде направлений ОСОБА_5 головний спеціаліст сектору екомережі та розвитку заповідної справи (лист відповідача1 від 11.10.2010 року №2720/02 (а.с.4)).

З пояснень ОСОБА_1 від 19.10.2010 року та 20.10.2010 року, а також наданих в судовому засіданні, вбачається, що працівник сектору ОСОБА_5 18.10.2010 року в телефонному режимі повідомив позивача про неможливість взяти участь у семінарі, оскільки перебуває на листку непрацездатності. Про вказану обставину ОСОБА_1 доповів начальнику Держуправління того ж дня, на що отримав вказівку самому взяти участь у семінарі. Однак, в бухгалтерії кошти на відрядження йому не були видані, поскільки не були перераховані у звязку з відсутністю наказу про його відрядження.

Згідно Загальних положень Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року N59 (далі Інструкція), службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи, організації (далі - підприємство) на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи.

Підприємство, що відряджає працівника, здійснює реєстрацію особи, яка вибуває у відрядження, у спеціальному журналі за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. Підприємство, що відряджає працівника, зобов'язане забезпечити його грошовими коштами (авансом) у розмірах, установлених нормативно-правовими актами про службові відрядження. Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

Згідно пункту 1.1 Інструкції направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, назви підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження. Пункт 1.3 Інструкції визначає, що фактичний час перебування у відрядженні визначається за відмітками в посвідченні про відрядження щодо вибуття з місця постійної роботи й прибуття до місця постійної роботи. Якщо працівника відряджено до різних населених пунктів, то відмітки про день прибуття й день вибуття проставляються в кожному пункті. Відмітки в посвідченні про відрядження щодо прибуття та вибуття працівника завіряються тією печаткою, якою користується у своїй господарській діяльності підприємство для засвідчення підпису відповідної службової особи, на яку наказом (розпорядженням) керівника підприємства покладено обов'язки здійснювати реєстрацію осіб, які вибувають у відрядження та прибувають з нього.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, наказ на відрядження ОСОБА_1 до м.Києва начальником Держуправління не був виданий, посвідчення про відрядження позивачу не надавалось, отже підстави стверджувати, що позивач не виконав доручення відповідача2, яке не було належним чином оформлене, відсутні.

Суд вважає безпідставними посилання представників відповідачів на те, що саме з вини позивача не був виданий наказ про його відрядження, оскільки він не підійшов до відповідальної особи, яка готує накази, з вимогою підготувати наказ про його відрядження з врахуванням наступного.

Як вбачається з п.8.2 Положення про Державне управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області, затвердженого наказом Мінприроди України від 19 лютого 2007 року №55, начальник Держуправління згідно своїх обовязків та в межах своєї компетенції видає накази, організовує й контролює їх виконання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердила ту обставину, що начальник Держуправління не давала їй вказівку підготувати наказ про відрядження ОСОБА_1 для участі в семінарі, а згідно своїх посадових обовязків позивач не зобовязаний самостійно дійснювати підготовку документів на відрядження.

Згідно п.2.33 посадової інструкції завідувача сектору екомережі та розвитку заповідної справи до обовязків позивача входить організація роботи сектору (роботи головних спеціалістів сектору), за несвоєчасне та неякісне її виконання останній несе персональну відповідальність.

Судом не встановлено, що робота сектору Держуправління, який очолює позивач, належним чином не організована, та обставина, що працівник цього сектору не відбув у відрядження, не може вважатись неналежною роботою всього сектору чи його працівника за умови, що наказ на відрядження взагалі не видавався.

Пунктами 4.1, 4.2 посадової інструкції позивача визначено, що останній несе відповідальність за невиконання вимог даної посадової інструкції; неякісне або несвоєчасне виконання посадових завдань, обовязків та доручень керівництва, бездіяльність або невикористання наданих йому прав, порушення норм етики поведінки державного службовця та обмежень, повязаних з прийняттям на державну службу та її проходженням.

Аналізуючи вищевказані норми посадової інструкції ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що у відповідача2 були відсутні підстави для прийняття рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки невиконання усного доручення начальника Держуправління відбути у відрядження за умови, що таке доручення повинно бути належним чином документально оформлене, чого в даному випадку зроблено не було, не може розцінюватись як неналежне виконання ОСОБА_1 своїх службових обовязків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що оскаржуваний позивачем наказ Держуправління про його притягнення до дисциплінарної відповідальності є необгрунтованим, прийнятий без врахування всіх обставин справи, а тому його слід визнати протиправним та скасувати.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст.ст.147-149 Кодексу законів про працю України, Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року N59, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області від 19 жовтня 2010 року №340 «Про дисциплінарне стягнення».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 08 грудня 2010 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

ОСОБА_7Плахтій