Справа № 815/5570/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5570/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання нечинним рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі за текстом - ГУ ДМС України в Одеській області), в якому з урахуванням поданої ним заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 07.07.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 нечинним з моменту його прийняття; зобов'язати ГУ ДМС України в Одеській області поновити скасований дозвіл на імміграцію та видати посвідку на постійне проживання.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 10.08.2007 року до ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області ним було подано заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну та передбачений Законом України «Про імміграцію» пакет відповідних документів. Разом з ним документи подавала його дружина - ОСОБА_3, зокрема: копію свого національного паспорта, оригінал свідоцтва про шлюб, довідку про склад сім`ї та нотаріально завірену заяву осіб, які надали згоду на постійне проживання та реєстрацію в належній їм квартирі. Відповідно до висновку ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 01.11.2007 року, після проведення передбачених законодавством перевірок, позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну та 02.11.2007 року документовано посвідкою на постійне місце проживання № 279007 з безстроковим терміном дії. Позивач вказує, що так як шлюбне життя з ОСОБА_3 у нього не склалося, він почав зустрічатися з іншою жінкою, з якою бажав укласти шлюб, у зв'язку з чим у 2010 році він звернувся до ОСОБА_3 та запропоновував розірвати шлюб, проте остання повідомила його про те, що шлюб розірвано ще в 2006 році. Звернувшись до відділу реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, позивач 17.08.2010 року отримав свідоцтво про розірвання шлюбу, згідно з яким шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано 27.06.2006 року, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 107. Після отримання зазначеного документу, позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_4, від шлюбу укладеного на території України у них народилася дитина. Позивач зазначає, що він не надавав свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Уповноважений на той час орган - ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області перевіряв надані позивачем документи, та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання позивачем недостовірних даних. З огляду на викладене, позивач вважає, що висновок про скасування йому дозволу на імміграцію прийнято посадовими особами відповідача без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення і дії, та інтересами ОСОБА_1 і його неповнолітньої дитини. Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся за захистом до суду.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити, зазначивши, що відповідач прийняв рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 за результатом додатково проведеної перевірки законності отримання останнім дозволу на імміграцію в Україну, в ході якої встановлено, що на час надання клопотання про отримання дозволу на імміграцію в Україну до ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області, позивач не перебував у шлюбі з громадянкою України - ОСОБА_3 та несвідомо (з його слів в поясненнях від 17.04.2015 року) надав неправдиві відомості про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу з громадянкою ОСОБА_3 НОМЕР_1, видане 17.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільянянського районного управління юстиції Одеської області, згідно якого шлюб було розірвано 27.06.2006 року, актовий запис № 107.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

У серпні місяці 2007 року на розгляд ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшли матеріали клопотання щодо надання дозволу на імміграцію в Україну громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Дейр-ез-Зор САР (а.с. 34-63). У своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що підставою для надання дозволу на імміграцію в Україну є його одруження з громадянкою України (а.с. 36-37).

На підставі заяви та поданих документів (копія паспорту заявника, копія свідоцтва про шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 НОМЕР_2 від 09.06.2005 року, ксерокопія паспорту дружини НОМЕР_4, довідка про склад сім`ї та нотаріально завірена заява осіб, які надали згоду на постійне проживання та реєстрацію в належній їм квартирі, довідка про відсутність судимостей на території Сирії, квитанція про сплату державного мита) заступником начальника ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області 01.11.2007 року було затверджено висновок про розгляд заяви гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до якого прийнято рішення задовольнити клопотання позивача щодо надання дозволу на імміграцію в Україну та видати йому дозвіл на імміграцію в Україну та документувати його посвідкою на постійне проживання в Україні (а.с. 64).

У зв'язку з вищевикладеним, 01.11.2007 року начальником ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, видано дозвіл на імміграцію в Україну (а.с. 65).

02.11.2007 року начальником ВГІРФО УМВС України в Одеській області громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, було видано посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_3, терміном дії - безстроково (а.с. 73-74).

15.04.2015 року на розгляд Відділу імміграційної роботи управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області, надійшов лист з відділу громадянства управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУ ДМС України в Одеській області з проханням ретельної перевірки законності отримання дозволу на імміграцію в Україну громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1, у зв'язку з розглядом його клопотання щодо набуття громадянства України. Також, до листа було долучено копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.06.2006 року ОСОБА_1 з громадянкою ОСОБА_3 (а.с. 75-76).

В ході розгляду вищезазначених документів, головним спеціалістом відділу імміграційної роботи ГУ ДМС України в Одеській області було проведено додаткову перевірку законності отримання позивачем дозволу на імміграцію в Україну та 07.07.2015 року складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 (а.с. 85-87). В даному висновку, зокрема, зазначено, що: «У якості підстав для імміграції в Україну ОСОБА_1 зазначив факт перебування у шлюбі понад два роки з уродженкою та громадянкою України - ОСОБА_3 Інших підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну у громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 з матеріалів справи не вбачається. За нововиявленою обставиною, а саме що на час надання клопотання про отримання дозволу на імміграцію в Україну до ВГІРФО ОМУ ГУ МВС України в Одеської області, громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1, не перебував у шлюбі з громадянкою України - ОСОБА_3 та не свідомо (з його слів в поясненнях від 17.04.2015 року) надав неправдиві відомості про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу з громадянкою ОСОБА_3 НОМЕР_1 видане 17.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управляння юстиції Одеської області, згідно якого шлюб було розірвано 27.06.2006 року, актовий запис № 107».

Пунктом 2 вказаного висновку ГУ ДМС України в Одеській області від 07.07.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1, визнано можливим посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_3 від 02.11.2007 року визнати недійсною та вилучити для знищення в установленому законом порядку (а.с. 86).

На підставі даного висновку першим заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській1 області було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 07.07.2015 року № 279007 (а.с. 119).

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регламентує Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III.

Відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України «Про імміграцію» (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну) посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно зі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Статтею 9 вказаного Закону (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію та перелік документів, які долучаються до заяви: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Пунктом 4 частини 6 статті 9 Закону передбачено, що до заяви також додається для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України.

Як встановлено судом, позивачем, до заяви про надання дозволу на імміграцію, було долучено фотокопію свідоцтва про шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 НОМЕР_2 від 09.06.2005 року, копію паспорту дружини НОМЕР_4, довідку про склад сім`ї та нотаріально завірену заяву осіб, які надали згоду на постійне проживання та реєстрацію в належній їм квартирі.

Судом встановлено, що дійсно, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу з громадянкою ОСОБА_3 НОМЕР_1 виданого 17.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управляння юстиції Одеської області, шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано 27.06.2006 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 107 (а.с. 31), тобто на час подання клопотання про отримання дозволу на імміграцію в Україну до ВГІРФО ОМУ ГУ МВС України в Одеської області, громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 вже не перебував у шлюбі з вищезазначеною громадянкою України.

Разом з тим, як зазначив позивач, на момент звернення до ВГІРФО ОМУ ГУ МВС України в Одеської області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україну, йому про вищезазначені обставини взагалі не було відомо.

Більш того, як зазначив позивач, разом з ним документи подавала і його дружина - ОСОБА_3, зокрема: копію свого національного паспорта та копію свідоцтва про шлюб.

Як пояснив позивач, оскільки його шлюбне життя з ОСОБА_3 не склалося, він почав зустрічатися з іншою жінкою, з якою бажав укласти шлюб, у зв'язку з чим лише у 2010 році він звернувся до ОСОБА_3 та запропоновував розірвати шлюб, проте остання повідомила його про те, що їх шлюб розірвано ще в 2006 році, тобто позивач про обставини розірвання свого шлюбу дізнався лише у 2010 році. Звернувшись до відділу реєстрації актів цивільного стану Роздільянянського районного управління юстиції Одеської області, позивач 17.08.2010 року отримав свідоцтво про розірвання шлюбу.

Так, допитана судом в якості свідка ОСОБА_3 повідомила, що дійсно при зверненні позивача у 2007 році до ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області з клопотанням про надання йому дозволу на імміграцію в Україну, останній не був обізнаний про розірвання шлюбу з нею, оскільки вказаний шлюб було розірвано нею таємно від позивача в односторонньому порядку за особистими підставами. Також ОСОБА_3 зазначила, що вона разом з позивачем подавала документи, зокрема копію свого національного паспорта та копію свідоцтва про шлюб.

Крім того, судом встановлено, що після отримання у 2010 році свідоцтва про розірвання шлюбу, позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_4, від шлюбу якого у них народилася дитина, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про народження (а.с. 27-28, 32) та особисто наданими у судовому засіданні поясненнями, допитаної судом в якості свідка ОСОБА_4

З огляду на викладене, твердження відповідача, що у позивача були відсутні підстави для надання йому дозволу на імміграцію у зв'язку із тим, що на час подання клопотання про отримання дозволу на імміграцію в Україну позивач не перебував у шлюбі з громадянкою України - ОСОБА_3 та надав неправдиві відомості, суд не бере до уваги, оскільки, орган, який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, прийнявши і провівши перевірку відповідних документів, які були надані ОСОБА_1, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст. 10 Закону України «Про імміграцію», не виявив та надав позивачу посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Також, суд зазначає, що виявлені порушення в особовій справі ОСОБА_1, допущені посадовими особами органу реєстрації, не можуть слугувати підставою для прийняття спірного рішення, і відповідно, порушення прав та законних інтересів позивача.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», згідно якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію» орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка мала до його надання статус біженця в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Відповідно до п.п. 21-24 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію».

Доказів належного виконання вище наведених положень законодавства відповідачем не долучено, відповідних пояснень у судовому засіданні не надано.

За таких обставин, суд вважає, що спірне рішення прийняте з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, адже на момент прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у позивача була самостійна законна підстава для імміграції в Україну передбачена: п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» - другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки є громадянином України; позивач проживає на території України з 2007 року і органом який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію наданням безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні підтверджено законність перебування іноземця в Україні; позивач має доньку, яка є громадянкою України; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, адже при видачі посвідки на постійне проживання в Україні орган, який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну; несвоєчасно: посвідка на постійне проживання НОМЕР_3 оформлена у 2007 році, тоді, як рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято 07.07.2015 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем не були дотримані.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених судом фактів, суд дійшов висновку, що відповідач - суб'єкт владних повноважень - ГУ ДМС України в Одеській області приймаючи рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання нечинним висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну та зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 279007 від 07.07.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку НОМЕР_3 на постійне місце проживання, видану 02.11.2007 року громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 30 вересня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 05 жовтня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.