Справа № 826/19957/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2014 р. м. Київ К/800/26589/14

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2014 р. К -800/26589/14 м.Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.

суддів : Горбатюка С.А., Зайця В.С.

при секретарі Романишин О.Р

з участю представника позивача Гарвасюка В.Ю., Скурської В.В.

відповідача Ткачук О.О., 3-ї особи ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 р. по справі № 826/19957/13а за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит» до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві , 3ї особи ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення № 8548474 від 2.12.2013 р. -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» звернулось Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи : ОСОБА_7, ОСОБА_4 в якому просило визнати протиправною бездіяльність Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві; скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02.12.2013р. №8548474; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві внести відомості про обтяження іпотекою до Державного реєстру іпотек на підставі Іпотечного договору від 19.02.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Івановою С.М., за реєстровим №743.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що на момент звернення до Реєстраційної служби із відповідною заявою про реєстрацію обтяження на квартиру, ця квартира не належала ОСОБА_7, який укладав із Банком договір іпотеки.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 р. постанова суду першої інстанції скасована та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Реєстраційної служби . Скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 2.12.2013 р. Зобов»язано Реєстраційну службу внести відомості про обтяження іпотекою до Державного реєстру іпотек на підставі Іпотечного договору від 19.2.2007 р.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що дії відповідача про відмову у реєстрації обтяжень суперечать вимогам закону, що регулюють спірні правовідносини та наведені в постанові суду.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій просить цю постанову скасувати, залишити в силі постанову суду першої інстанції. Скарга обґрунтована невірним застосуванням судом норм матеріального права.

Заслухавши доповідача , перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судом та обґрунтованість застосування норм матеріального права до вирішення спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів підстав до її задоволення не знаходить.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 лютого 2007 року між Банком "Фінанси та Кредит", ТОВ в особі Філії "Київське регіональне управління" Банку "Фінанси та Кредит", ТОВ правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином України ОСОБА_7, в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору № 99-07-И/09 від 19.02.2007 року, був укладений Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №743. Заборона відчуження зареєстровано в реєстрі № 744.

Згідно з умовами Іпотечного договору ОСОБА_7, який є Іпотекодавцем, було передано позивачу, який є Іпотекодержателем, в іпотеку наступне майно: квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира складається з двох жилих кімнат, має загальну площу 54,40 кв.м. та жилу площу 30,10 кв.м.

Постановою господарського суду Харківської області від 03.08.2011 року у справі №5023/5870/11 ФОП ОСОБА_7 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Вказаною постановою скасовано всі арешти, що накладені на майно боржника і інші обтяження щодо розпорядження майном боржника.

Постановою від 18.10.2011 року Харківського апеляційного господарського суду провадження у справі про визнання банкрутом ФОП ОСОБА_7, припинено, постанову господарського суду Харківської області від 03.08.2011 року у справі № 5023/5870/11 скасовано та зобов'язано державного реєстратора за місцем знаходження ФОП ОСОБА_7 внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців дані про скасування постанови господарського суду Харківської області від 03.08.2011р. по справі №5023/5870/11.

29 листопада 2013 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказане вище нерухоме майно.

Рішенням №8548474 від 02.12.2013р. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві позивачу відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на тій підставі, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам (обтяження 4519096 було вилучено приватним нотаріусом за заявою господарського суду Харківської області на підставі постанови суду від 03.08.2011р.) та вищезазначена квартира не належить ОСОБА_7.<>

Не погоджуючись з вище вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції, зазначив наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до наданих у ч.1 ст.2 вказаного Закону термінів, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до визначених ст.8 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноважень, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч.1).

Повноваження державного реєстратора встановлені ч.2 ст.9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації.>

Слід зазначити, що ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав» містить вичерпний перелік підстав за якими може бути відмовлено державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (п.4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав»).

Законом України про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначені підстави для державної реєстрації обтяжень (ч. ст. 19), а саме: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Так, відповідно до ч.І ст. 28 ЗУ «Про державну реєстрацію прав», інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно надається у формі витягу, інформаційної довідки та виписки.

Витяг з Державного реєстру прав про державну реєстрацію іпотеки, обтяження на підставі заяви мають отримувати будь-які фізичні та юридичні особи (аб. 2, ч.2 ст. 28 ЗУ «Про державну реєстрацію прав»).

Частиною 8 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію прав» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ним особи.

П.1 ст. 22 цього Закону передбачено зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Однак, жодних повідомлень про можливі недодані документи Банк повідомлено не було.

Так, Постановою Господарського суду Харківської області від 03.08.2011 року у справі № 5023/5870/11 ФОП ОСОБА_7 було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру та скасовано всі арешти, що накладені на майно боржника і інші обтяження щодо розпорядження майном боржника.

Проте, Постановою від 18.10.2011 року Харківського апеляційного господарського суду, яка залишена без змін Постановою Вищого господарського суду України від 14.02.2012 року, провадження у справі про визнання банкрутом ФОП ОСОБА_7, припинено,

постанову Господарського суду Харківської області від 03.08.2011 року у справі №5023/5870/11 скасовано.

За вищевказаного вбачається, що постанова господарського суду Харківської області від 03.08.2011 року про визнання ФОП ОСОБА_7 банкрутом втратила юридичну силу та, відповідно, пов'язані безпосередньо з нею наслідки, зокрема, скасування обтяжень та укладений ліквідатором Капустіним В. В. договір купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 2011 року.

Отже, дані обставини, на думку суду апеляційної інстанції, аж ні як не впливають на права АТ «Банк «Фінанси та Кредит» скористатися своїм правом та обов'язком, як Іпотекодержателя, на підставі Іпотечного договору від 19.02.2007 року, внести відомості про обтяження іпотекою, керуючись ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» та задовольнити, за рахунок вказаної квартири, вимоги за Кредитним договором № 99-07-И/09 від 19.02.2007 року.

Статтею 4 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що обтяження рухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою.

Згідно, ст.7 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про іпотеку" та ст.20 Закону України "Про заставу" у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) мас право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави).

Аналогічні положення чинного законодавства Позивачем та Відповідачем/ми було погоджено в п.8.4.8 Іпотечного договору, а саме: "Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі неналежного виконання Іпотекодавцем І будь-яких умов Кредитного договору, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення сум зобов'язань за Кредитним договором, в т. ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває також, якщо Іпотекодержатель, відповідно до п.3.4. Кредитного договору, заявить Іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти до настання строку, зазначеного у п.3.2. Кредитного договору, а Іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання.

Пунктом 10 Іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору.

Крім того, згідно до ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому ж обсязі і на тих же умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Враховуючи викладені вище обставини, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві, після отримання консультації, звернувся із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно до вимог Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Проте, 02.12.13р., керуючись ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав», п. 16, 23 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмовлено в реєстрації обтяження на квартиру АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію прав» на яку звертає увагу суд першої інстанції застосована невірно, оскільки в позовних вимогах мова йшла не про проведення реєстрації права власності, а лише про реєстрацію обтяження іпотекою квартири по АДРЕСА_1, яке згідно до Договору іпотеки, за реєстровим № 744, має бути внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Разом з тим, існує судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що в силу ст. 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини" та зміст самої Конвенції «Про захист прав та свобод людини» є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому для суду у даній справі має бути безсумнівними факти встановлені рішенням від 18.10.2011 року, підтверджені рішенням від 14.02.2012 року, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, що не потребують додаткового доведення зазначених обставин та фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що відповідач не надав переконливого доказу щодо правомірності вчинення дій, що оспорюють ся та прийняття оскаржуваного рішення.

Колегія суддів дійшла думки, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, не встановлено.

Доводи касаційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231 КАС України , колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 р. по справі № 826/19957/13а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 -239-1 КАС України.

Судді : підписи

З оригіналом згідно: суддя Н.Васильченко