Справа № 812/213/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2015 р. м. Київ К/800/17966/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Ровеньки Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» про скасування акта перевірки, за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (далі - Товариство) звернулося з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Ровеньки Луганської області (далі - відділення Фонду), у якому просило скасувати акт перевірки правильності нарахування, повноти і своєчасності перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду від 26 грудня 2012 року № 102.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначало, що відділення Фонду безпідставно нарахувало пеню в розмірі 1336550,39 грн. за несвоєчасну сплату страхових внесків, оскільки на момент складення спірного акту втратила чинність норма закону, яка передбачала штрафні санкції. Стверджуючи, що з 1 січня 2011 року частину другу статті 52 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV) було скасовано відповідно до Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ), а тому підстав для нарахування зазначеної пені не було. Посилаючись на ці обставини позивач просив скасувати спірний акт перевірки.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваною постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково, скасовано акт перевірки правильності нарахування, повноти і своєчасності перерахування страхових внесків та витрачання коштів відповідача від 26 грудня 2012 року № 102, у частині нарахування пені в розмірі 1336550,39 грн. за несвоєчасну сплату страхових внесків. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги, з таких підстав.

Судами встановлено, що Товариство перебуває на обліку відділення Фонду, є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і задовольняючи частково позовні вимоги апеляційний суд виходив з того, що стаття 52 Закону № 1105-ХІV та Інструкція про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затверджена постановою правління Фонду від 12 липня 2007 року № 36 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 серпня 2007 року за № 867/14134; далі - Інструкція № 36), відповідно до якої відділення Фонду виявило порушення порядку сплати страхових внесків, втратили чинність, а тому факт наявності пені зі сплати страхових внесків, встановлений спірним актом, є протиправним і підлягає скасуванню. Крім цього, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірний акт відділення Фонду не є актом індивідуальної дії і жодних правових наслідків для позивача не породжує.

Проте до такого висновку суд дійшов без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи спір сторін за своєю суттю зводиться до оскарження позивачем встановленого відповідачем факту несплати страхових внесків та нарахування пені за їх несплату у вигляді акту, складеного відповідно до правил згаданої Інструкції № 36, яка станом на 1 січня 2011 року втратила чинність.

Так, частиною другою статті 52 Закону № 1105-XIV, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено, що за прострочення сплати страхового внеску до Фонду зі страхувальника стягується пеня згідно із законом. Із набранням чинності Законом № 2464-VI наведена вище норма матеріального права була скасована.

З 1 січня 2011 року на підставі постанови правління Фонду від 30 листопада 2010 року № 31 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2010 року за № 1286/18581) втратила чинність і Інструкція № 36, відповідно до якої відділення Фонду виявило порушення порядку сплати страхових внесків.

У той же час відповідно до абзацу шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що після набрання чинності Законом № 2464-VІ за органами Фонду збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій (пені) за несплату заборгованості зі страхових внесків, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Частиною третьою статті 25 Закону № 2464-VІ передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Окрім цього у зв'язку з прийняттям Закону № 2464-VІ з 1 січня 2011 року також набула чинності постанова правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про порядок стягнення та обліку заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України» від 30 листопада 2010 року № 31 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2010 р. за N 1286/18581, далі Постанова правління Фонду № 31).

Зокрема пунктом 2 даної постанови визначено, що стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, і контроль за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) та надання страхувальниками за підсумками 2010 року розрахункової відомості про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду і відомості розподілу чисельності працівників, річного фактичного обсягу реалізованої продукції (робіт, послуг) за видами економічної діяльності здійснюються відповідно до Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої постановою правління Фонду від 12 липня 2007 року N 36 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 серпня 2007 року за N 867/14134.

Страхувальники, які мають заборгованість зі сплати страхових внесків за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, подають до робочих органів виконавчої дирекції Фонду звітність до повного погашення заборгованості за формою, наведеною у додатку до постанови.

Тобто страхові внески та штрафні санкції у вигляді пені, які утворились до 1 січня 2011 року мають бути оформлені згідно вимог Інструкції № 36 актом перевірки.

При цьому, окремих документів про зобов'язання сплати таких внесків і пені чинним законодавством спірного періоду не передбачалося.

Колегія суддів звертає увагу, що посилання суду апеляційного суду на те, що спірний акт не є актом індивідуальної дії і жодних правових наслідків для позивача не породжує спростовується пунктом 10 Інструкції № 36, яким визначено, що усі спірні питання, які виникають між страхувальником та робочими органами виконавчої дирекції Фонду з приводу нарахування страхових внесків і пені, стягнення недоїмки, неприйняття до заліку витрат у рахунок страхових внесків, вирішуються в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір сторін не звернув увагу на вказані положення чинного законодавства, а також на те, що матеріали справи (позовна заява, рішення суду першої інстанції) містять дані, що заборгованість зі сплати внесків на які нарахована спірна пеня, утворилась у період несплати з 1 січня 2010 року по 31 березня 2011 року. Разом з цим, апеляційний суд у своєму рішенні визначає період перевірки, зазначеної в спірному акті - з 27 грудня 2011 року по 30 вересня 2012 року. В той час як матеріали касаційної скарги містять посилання на заборгованість, що виникла з 25 січня по 7 вересня 2012 року.

А тому апеляційному суду слід було з'ясувати період заборгованості зі сплати страхових внесків і відповідно правильність нарахування пені в розмірі 1336550,39 грн..

Колегія суддів звертає увагу, що пеня нарахована Товариству у зв'язку з несплатою страхових внесків у період по 31 грудня 2010 року включно, підлягає стягненню і після 1 січня 2011 року, так як заборгованість виникла у період дії частини другої статті 52 Закону № 1105-XIV за несплату цих самих внесків.

Аналіз наведених положень закону, дає підстави вважати, що без з'ясування періоду, за який не були сплачені страхові внески підприємством та без відповідних обрахувань пені за несплату таких, повний захист законних прав та інтересів сторін не можливий, а висновок суду апеляційної інстанції щодо відмови часткового задоволення позовних вимог є передчасним.

Отже, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості.

Тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа згідно правил частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України направленню на новий розгляд, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2013 року скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало