Справа № 2-а-964/11
Суддя: Войнарівський М. М.
Дата ухвалення: 2011-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 2-а-964/11
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2011 року року Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючого-судді Войнарівського М.М..

при секретарі Зубовій О.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Миколаївського району Миколаївської області про неправомірну бездіяльність відділу держаної виконавчої служби

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу Державної виконавчої служби про неправомірну бездіяльність відділу державної виконавчої служби.

В судовому засіданні позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги наступним. Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 вересня 1995року,на її користь з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки,в розмірі ? частини від усіх видів доходів останнього. Відділом державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції була порушена норма матеріального права,оскільки за період з квітня 2008року до 30.11.2010 року,виникла заборгованість по аліментам. Також позивачка повідомила,що ОСОБА_3., на сьогоднішній день займається господарською діяльністю,має стабільний щомісячний прибуток,який скриває від працівників ДВС та має у приватній власності наступне майно:земельній пай,розміром 10га.,розташований на території Нечаянської сільської ради і причеп для автомобіля .Крім того,за місцем реєстрації відповідача мається рухоме майно,яке не було описано та реалізовано ДВС. Також позивач ОСОБА_1 просить звернути увагу суду на те,що її донька є інвалідом дитинства,вже перенесла 10 операцій,при цьому батько дитини,не надав ніякої допомоги на її лікування. Працівники відділу Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції,за три роки не почали примусового виконання рішення суду,не реалізували наявне майно боржника і взагалі нічого не зробили для того,щоб виконати належним чином рішення суду про стягнення аліментів,чим проявили неправомірну бездіяльність. Також позивачка зазначила,що вона зверталась зі скаргою до відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області. На її звернення відділ ДВС Головного управління юстиції розрахував розмір заборгованості станом на 31.12.2010року,та зобов`язав відповідача здійснити вихід за місцем проживання боржника для встановлення наявного у боржника рухомого майна,його опису та арешту,з подальшою реалізацією. Однак відповідач проігнорував її численні скарги та звернення,залишив без виконання вказівки ДВС Головного управління юстиції.

В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову . Просила у задоволенні позовних вимог відмовити.Також суду повідомила,що у відділі ДВС Миколаївського РУЮ з 03.02.2004року перебуває дублікат виконавчого листа№13-58 виданий Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання доньки в розмірі ? частки всіх видів заробітку до її повноліття.

06.02.2004року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Також представник відповідача зазначила,що державним виконавцем вжиті усі заходи щодо виконання рішення суду,оскільки на адресу відділу ДВС Миколаївського РУЮ надходили розписки позивачки ОСОБА_1 про отримання нею аліментів від ОСОБА_3 Крім того державним виконавцем накладено арешт на рухоме майно,а саме:автопричеп, про що отримано витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна,та неодноразово на адресу боржника були направлені попередження про сплату боргу по аліментам.

17.01.2011року державним виконавцем під час проведення виконавчих дій було перевірено майновий стан ОСОБА_3,яке належить йому на праві власності,та встановлена його відсутність. Також відібрана заява про відсутність автопричепа ,який після аварії зданий на металобрухт та довідка виконкому Нечаянської сільської ради,з якої вбачається,що згідно запису трудової книжки ОСОБА_3 не працює.

23.03.2011року на адресу відділу Державних земельних ресурсів Миколаївського району був направлений запит про надання інформації,щодо передачі в оренду земельної ділянки,яка належить ОСОБА_3,та отримані копії договорів оренди землі між ОСОБА_3М та В.Г.Васильок,на підставі чого перераховується заборгованість по виконавчому листу.

Заслухавши пояснення сторін, повно розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На виконанні у відділі ДВС Миколаївського РУЮ з 03.02.2004року перебуває дублікат виконавчого листа № 13-58 про стягнення аліментів з ОСОБА_3

06.02.2004року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження,копії якої направлено сторонам.

13.02.2004року на адресу КП ММБТІ,Нечаянського МРЕВ УДАІ,Ощадбанку України було направлено запити,щодо виявлення майна боржника

08.07.2004року на адресу ДВС Миколаївського РУЮ надійшла розписка позивачки ОСОБА_1 про отримання нею аліментів від ОСОБА_3 за 2002-2004роки,станом на 01.01.2005року претензій не має.

02.04.2008року відповідачем було отримано відповідь з МРЕВ УДАІ про наявність у боржника автопричепа,та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

15.04.2008року відповідачем винесено постанову про звільнення майна з під арешту,а саме автопричепу КРД 050100.

21.05.2008року отримано відповідь від відділу земельних ресурсів у Миколаївському районі про те,що ОСОБА_3 має спільній частковій власності 0,43га для ведення товарного сільськогосподарского виробництва в межах території Нечаянської сільської ради,земельні ділянки у власності -відсутні.

30.05.2008року відповідачем отримано відповідь від КП ММБТІ про відсутність власності за боржником.

09.02.2010року був направлений запит користувачу бази Автомобіль,щодо наявності автотранспорту зареєстрованого за ОСОБА_3

07.10.2010року накладено арешт на все рухоме майно згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна терміном до 07.10.2015року.

Заборгованість по виконавчому листу за період з 01.01.2005року по 31.12.2010року складає 4067,85грн.

10.02.2011року відповідачем був відправлений запит до Нечаянської сільської ради,щодо наявності земельного паю зареєстрованого за ОСОБА_3

23.03.2011року до відділу Державних земельних ресурсів Миколаївського району направлено запит про надання інформації щодо передачи в оренду земельної ділянки площею 9,78,яка належить ОСОБА_3

07.04.2011року Відділом Держкомзему у Миколаївському районі надані копії договорів оренди землі між ОСОБА_3 та Васильок,на підставі чого перераховується заборгованість по виконавчому листу,яка станом на 01.04.2011року складає 6011,51грн.

Згідно із ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про виконавче провадженняпримусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про виконавче провадженнядержавний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 25 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем станом на момент подачі адміністративного позову до суду не порушено строк по проведенню виконавчих дій щодо виконання зазначених вище виконавчих документів.

Відповідно до повідомлення КП ММБТІ нерухомого майна за боржником не зареєстровано.

Відповідно до ст. 50 Закону України Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Суд проаналізувавши вищевикладене дійшов висновку стосовно того, що посилання позивача на бездіяльність відповідача під час здійснення примусового виконання по виконавчому провадженню, є необґрунтованими.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд проаналізувавши вищевикладене дійшов висновку, що позивачем не доведений факт бездіяльності відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій, тому суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2;6;9;18;19;69;71;86;138;159;160;163;181;186;254 Кодексу адміністративного судочинства України,ст.ст.2,3,7,25,50 ЗУ Про виконавче провадження суд

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Миколаївського району Миколаївської області про визнання неправомірною бездіяльність відділу державної виконавчої служби відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через Миколаївський районний суд Миколаївської області апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови.

Суддя ОСОБА_4

31.05.2011