Справа № 826/20635/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2015 року 10:29 № 826/20635/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Федорчука А.Б.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Глущенко В.В.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що Міністерство юстиції України, приймаючи рішення про відсторонення позивача від посади, діяв упереджено, жорстоко, очевидно порушуючи норми закону, наслідком чого стало завдання їй значної моральної шкоди. Крім того, позивач зазначила, що позовні вимоги, заявлені до Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича, обґрунтовує наявністю численних фактів протиправних рішень, проявів бездіяльності із захисту прав людини.

У позовній заяві позивач (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо непроведення службового розслідування стосовно начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати з часу видання пункт 3 наказу Міністерства юстиції України №2082/к від 22.09.2014 р. «Про проведення службового розслідування» щодо відсторонення від займаної посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області;

- визнати протиправною бездіяльність Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича щодо не здійснення контролю роботи комісії з проведення службового розслідування;

- стягнути з Міністерства юстиції України 10000 грн. моральної шкоди, судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що Міністром юстиції правомірно прийнято оскаржуваний наказ та відсторонено ОСОБА_1 від займаної посади на час проведення службового розслідування. При цьому, представник відповідача також повідомила, що Міністерством юстиції встановлено факти неналежного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків, визначених в п. 10 Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 р. №1707/5, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі наказу №2347/к від 28.10.2014 р.

Крім того, представник відповідачів зазначила, що позивачем не обґрунтовано та не доведено наявність підстав для стягнення на її користь моральної шкоди.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою об'єктивного розгляду матеріалів службового розслідування стосовно начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 та звернення працівників Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, поданого на особистому прийомі Міністра юстиції України 19 вересня 2014 року, Міністерством юстиції України видано наказ №2082/к від 22.09.2014 р. «Про проведення службового розслідування».

Пунктом 3 даного наказу вирішено на час проведення службового розслідування відсторонити начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 від займаної посади.

Незгода позивача із наведеним пунктом наказу зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України "Про державну службу", який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті (далі - Закон №3723-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Основні принципи державної служби визначені статтею 3 Закону №3723-XII, зокрема, державна служба грунтується на таких основних принципах: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян.

Державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця (ст.5 Закону № 3723-XII).

Статтею 10 Закону №3723-XIІ встановлено, що основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Відповідно до абз. 12 п. 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 р. №228, Міністр ініціює питання щодо проведення службового розслідування стосовно керівників служб, їх заступників, інших державних службовців і працівників апаратів служб та їх територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління.

Як вбачається з матеріалів справи, на особистому прийомі звернень громадян Міністром юстиції отримано звернення працівників Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 19.09.2014 р. щодо недоотримання заробітної плати за липень 2014 року. При цьому, заявниками зазначено про внесення недостовірної інформації щодо них до табелю обліку робочого часу за липень 2014 року, наслідком чого є порушення їх прав на отримання заробітної плати в повному обсязі.

У зв'язку з наведеним, Міністерством юстиції прийнято наказ №2082/к від 22.09.2014 р., яким доручено провести службове розслідування стосовно начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області та створено комісію з проведення службового розслідування.

При цьому, відповідно до абз. 1 п. 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №950 від 13.06.2000 р. (далі - Порядок №950) стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції" в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку №950 рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Згідно з п. 3 Порядку №950 у разі коли рішення щодо проведення службового розслідування прийнято вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, склад комісії з проведення службового розслідування, мета і дата початку та закінчення службового розслідування визначаються керівником органу державної влади, якому доручено проведення службового розслідування. Службове розслідування у цьому випадку повинне бути проведено у термін, визначений посадовою особою, яка прийняла рішення про його проведення.

Пунктом 4 Порядку №950 визначено, що службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює особа.

Крім того, порядок відсторонення від виконання повноважень за посадою визначено ст. 22 Закону №3723-ХІІ, згідно якої невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Наведене в сукупності свідчить, що Міністром юстиції на підставі норм чинного законодавства та з урахуванням обставин справи прийнято наказ №2082/к від 22.09.2014 р. «Про проведення службового розслідування», пунктом 3 якого вирішено відсторонити позивача від займаної посади на час проведення службового розслідування.

При цьому, суд звертає увагу, що у зв'язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області відповідно до наказу Міністерства юстиції від 27.10.2014 р. №2331/к, Міністерством юстиції України видано наказ №2347/к від 28.10.2014 р., яким пункти 1, 2, 3 наказу Міністерства юстиції від 22.09.2014 року №2082/к «Про проведення службового розслідування» вважати такими, що втратили чинність.

При цьому, доказів оскарження, скасування в судовому порядку або зупинення дії наказу Мінюсту №2347/к від 28.10.2014 р. суду не надано.

Оскільки акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує чи може породжувати певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, то відсутність правовідносин, що зумовлює реалізація оскаржуваного акту, виключає можливість надання судового захисту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування з часу видання пункту 3 наказу Міністерства юстиції України №2082/к від 22.09.2014 р. «Про проведення службового розслідування» щодо відсторонення від займаної посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області задоволенню не підлягають.

Щодо оскаржуваної бездіяльності відповідачів про непроведення службового розслідування, суд зазначає наступне.

Листом Головного управління юстиції у Львівській області від 07.10.2014 року №1824 до Міністерства юстиції було надіслано пояснення з приводу зазначених у скаргах порушень, зокрема зазначено, що нарахування заробітної плати зазначеним працівникам було здійснено відповідно до табелю обліку робочого часу Самбірського міськрайонного управління юстиції за 2-гу половину липня 2014 року за підписом ОСОБА_1, в якому 17.07.2014 року начальникові відділу ДВС ОСОБА_7, а також державному реєстраторові ОСОБА_8 було проставлено 5 год. 15 хв. робочого часу, відповідно до якого і нараховано заробітну плату вказаним особам.

При цьому, із поданих табелів обліку робочого часу за підписом начальників відділів ДВС ОСОБА_7 та державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців реєстраційної служби ОСОБА_8, вказаним особам проставлено 8 год. 15 хв. робочого часу за 17.07.2014 року.

Водночас, до табелю обліку робочого часу Самбірського міськрайонного управління юстиції жодних документів, які б свідчили про відсутність на робочому місці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 протягом трьох годин робочого часу за 17.07.2014 ОСОБА_1 додано не було.

Як повідомив позивач, листом Міністерства юстиції України від 17.10.2014 р. позивачу запропоновано надати пояснення з приводу виявлених порушень, однак ОСОБА_1 відмовлено у наданні таких пояснень, про що складено відповідний акт від 22.10.2014 р., який завізовано заступником директора Департаменту кадрової роботи та державної служби Міністерства юстиції - Грибанем С.О., заступником директора Департаменту кадрової роботи та державної служби - начальником відділу по роботі з кадрами територіальних органів юстиції - Лукяненко Н.М. та головним спеціалістом відділу по роботі з кадрами територіальних органів юстиції Департаменту кадрової роботи та державної служби - Сініциною О.С.

В зв'язку з наведеним, Міністерством юстиції України прийнято наказ №2347/к від 28.10.2014 р., яким скасовано проведення службового розслідування стосовно начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області у зв'язку із звільненням ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Наведене в сукупності свідчить про відсутність оскаржуваної бездіяльності щодо непроведення службового розслідування, а відтак відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Позивачем не доведено причинного зв'язку відсторонення її від посади з виникненням у неї хвороби - стабільної стенокардії, оскільки за медичними даними, найчастішою причиною розвитку стенокардії є атеросклероз коронарних артерій, а біль при стабільній класичній формі стенокардії з'являється у зв'язку з фізичними зусиллями, емоційною напругою, чинниками довкілля.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено суду відсутність оскаржуваної бездіяльності та правомірність видання оскаржуваного наказу.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Федорчук А.Б.

Суддя Шулежко В.П.