Справа № 813/2417/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м. Київ К/800/22726/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Голубєвої Г.К., Юрченко В.П.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Укртрансінспекції у Львівській області Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті про визнання протиправними дій та зміну запису в наказі про звільнення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області в інтересах держави, яку представляє Управління Укртрансінспекції у Львівській області, на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції із позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Управління Укртрансінспекції у Львівській області Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті № 7-к від 25.03.2013 року в частині дати звільнення позивача за власним бажанням з 25.03.2013 року; зобов'язати Управління Укртрансінспекції у Львівській області Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті внести зміни до наказу Управління Укртрансінспекції у Львівській області Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті № 7-к від 25.03.2013 року, вказавши в ньому дату звільнення позивача за власним бажанням з 19.03.2013 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що матеріалами справи підтверджується, що заяву про звільнення за власним бажанням позивач подав 05.03.2013 року, тобто у встановлений ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) двотижневий строк, тим самим попередивши його про бажання звільнись рівно через два тижня, тобто з 19.03.2013 року.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, заступник прокурора Львівської області в інтересах держави, яку представляє Управління Укртрансінспекції у Львівській області, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що постановлені із порушенням норм процесуального права, і ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що 20.03.2013 року прокуратурою Львівської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального Кодексу України. Посилається на те, що заява ОСОБА_4 про звільнення від 05.03.2013 року була зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції 25.03.2013 року; 20.03.2013 року згідно табелю обліку робочого часу позивач відпрацював 8 годин, а відтак, висновок судів попередніх інстанцій про звільнення позивача з 19.03.2013 року не відповідає дійсним обставинам.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Наказом Управління Укртрансінспекції у Львівській області Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті від 01.11.2012 року № 63-к ОСОБА_4 призначено з 02.11.2012 року на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою залізничного та електричного транспорту Управління Укртрансінспекції у Львівській області.

Позивачем подано відповідачу заяву, датовану 05.03.2012 року, про звільнення його із займаної посади за власним бажанням з 19.03.2013 року. Резолюцію про звільнення на заяві накладено 25.03.2013 року.

25.03.2013 року начальником Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті Управління Укртрансінспекції у Львівській області було видано наказ № 7к про звільнення позивача із займаної посади за власним бажанням з 25.03.2013 року та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, встановлено, що заяву про звільнення за власним бажанням позивачем подано до відповідача 05.03.2012 року, що також підтверджено представником відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції. Відтак, доводи скаржника щодо даних табеля обліку робочого часу та журналу реєстрації вхідної кореспонденції є необґрунтованими.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що заява про звільнення ОСОБА_5 не була доведена до відома начальника Управління вчасно, однак, вказана обставина не може бути підставою для обмеження прав позивача.

Враховуючи те, що заяву про звільнення за власним бажанням позивач подав до відповідача 05.03.2013 року - у встановлений ст. 38 КЗпП України двотижневий строк, попередивши роботодавця його про бажання звільнись рівно через два тижня з 19.03.2013 року, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що оскаржуваний наказ необхідно змінити в частині дати звільнення позивача.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області в інтересах держави, яку представляє Управління Укртрансінспекції у Львівській області, відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2014 року у справі № 813/2417/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер Г.К. Голубєва

В.П. Юрченко