Справа № 758/9241/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/800/64289/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Пасічник С.С., Ситникова О.Ф.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулись до Подільського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови Військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2013 року № 222/4/755 та від 03.01.2013 року № 222/4/17 у призначенні та виплаті їх одноразової грошової допомоги незаконними, зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову допомогу.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2013 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково (враховуючи вихід суду апеляційної інстанції за межі позовних вимог). Визнано відмови Військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2013 року № 222/4/755 та від 03.01.2013 року № 222/4/17 у поданні висновку головному розпорядникові коштів щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 незаконними. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 скласти та спрямувати на адресу головного розпорядника бюджетних коштів висновки стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що 27.11.2002 року ОСОБА_2 та 05.12.2002 року ОСОБА_1 були звільнені з військової служби згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 . В подальшому позивачам, після проходження медичного огляду було встановлено інвалідність другої групи внаслідок травми та її наслідків пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби ( ОСОБА_2 інвалідність встановлено з 01.06.2013 року на строк до 01.06.2015 року, позивачу ОСОБА_1 - з 29.05.2012 року до 01.06.2013 року). Після цього ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до відповідача з проханням виплатити їм одноразову грошову допомогу відповідно до постанови КМУ від 28.05.2008 року № 499 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб». Але у виплаті допомоги їм було відмовлено з тих мотивів, що нормативно-правові акти, якими передбачено виплата військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності набрали чинності 01.01.2007р., тобто після звільнення позивачів. У зв`язку з цим на них не розповсюджується дія норм законодавчих актів, якими передбачено виплату допомоги.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що правових підстав для відмови у задоволені позову не має, оскільки наказами командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2002 року № 0181 та від 15.12.2002 року № 0193 позивачі були звільнені з військової служби у запас за пунктом 67, підпункт «б» (за станом здоров`я), а ІІ група інвалідності була встановлена 29.05.2012 року та 01.06.2013 року відповідно, у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби. Вийшовши за межі позовних вимог суд апеляційної інстанції зазначив, рішення про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю військовослужбовців, приймає орган при Міністерстві оборони України, а тому вимоги позивачів в частині зобов`язання вчинити дії по відношенню до позивача задоволенню не підлягають.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011ХІІ (далі Закон № 2011).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.

Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час звільнення позивачів з військової служби) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі - постанова № 499, Порядок відповідно) визначено порядок виплат страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 (далі Умови, постанова № 488 відповідно).

Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачам ІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, під час виконання ним обов`язків військової служби сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачам ІІ групи інвалідності) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

У пункті 2 Порядку також зазначено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.

Проаналізувавши положення зазначених редакцій статті 16 Закону № 2011-ХІІ та зміст постанов №№ 488, 499, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у подібних категоріях справ, зокрема постанова від 10.03.2015 року № 21-563а14, дійшла висновку про те, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Тому у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: С.С. Пасічник

О.Ф. Ситников