Справа № 2а-0770/3032/11
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2012-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2a-0770/3032/11
Ряд стат. звіту № 10.3.4
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2012 р. м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 03.01.2012 року)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 02.11.2011 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені у сумі 5893,57 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 24 лютого 2012 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 27 лютого 2012 року.

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (далі відповідач, ФОП ОСОБА_3В.), яким просить стягнути адміністративно господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 5635,00 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно господарських санкцій у сумі 258,57 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просить стягнути з відповідача адміністративно - господарські санкції у сумі 5635,00 грн. та пеню у сумі 258,57 грн.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просить відмовити у задоволенні такого, та на підтвердження виконання заходів щодо працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача надав заяву ФОП ОСОБА_3 адресовану керівнику Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_4 про направлення з метою подальшого працевлаштування людини з фізичними вадами на посаду сторожа.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Частиною першою ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року № 875 -XII (з подальшими змінами та доповненнями, далі Закон 875), для підприємств (об'єднань), установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, та відповідачеві за змістом вищенаведеного Закону встановлено на 2010 рік норматив створення робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у кількості 1 робоче місце.

Згідно ч.1 ст. 20 Закону 875 підприємства (об'єднання), установи і організації, незалежно від форми власності і господарювання, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативами, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Матеріалами справи, зокрема, статистичним звітом відповідача "Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік" (форма № 10 -ПI), встановлено, що на підприємстві відповідача у звітному періоді не працювали інваліди у кількості, визначеній Законом (а.с.5). Згідно поданого відповідачем звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу 10 осіб, чисельність інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях для інвалідів складає 1 особа, фактична середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві 0 осіб, середньорічна заробітна плата штатного працівника 11270,00 грн., та сума адміністративно господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 5635,00 грн.

Вказані адміністративно-господарські санкції сплачуються підприємством самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. ч. 2, 4 ст. 20 Закону 875). Механізм нарахування пені встановлено Порядком нарахування пені та її сплати, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 року № 223 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.05.2007 року за № 553/13819), відповідно до п. 3.4 якого нарахування пені здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій (з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу), та у поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів до суду відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання (п.3.7 Порядку). Станом на день подачі позову термін сплати адміністративно-господарських санкцій прострочено на 153 дні, пеня за порушення термінів сплати адміністративно господарських санкцій, нарахована відповідно до ст. 20 Закону 875, становить 258,57 грн.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобовязань і правил здійснення господарської діяльності та необхідності встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками. Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При цьому учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. З огляду на викладене, оскільки відповідачем не доведено, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, судом встановлено наявність підстав для застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ч. 3 ст. 18 Закону 875, а саме: виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Довідкою Вищого адміністративного суду України "Про результати вивчення та узагальнення судової практики застосування статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 23 серпня 2008 року зазначено, що працевлаштуванню інваліда передує виконання відповідачами дій, до яких відносяться: розроблення заходів щодо створення робочих місць для інвалідів; включення їх до колективного договору; інформування центрів зайнятості, місцевих органів соціального захисту населення та відділення Фонду про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів; у межах нормативу створення за власні кошти робочих місць для працевлаштування інвалідів; щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подання відділенням Фонду відомостей про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; визначення видів виробництв, цехів та дільниць, де доцільно використовувати працю інвалідів; інформування державної служби зайнятості та місцевих органів соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечення соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; запровадження у разі потреби посад інструкторів-перекладачів для роботи з глухими працівниками; розроблення і затвердження інструкції про робоче місце інваліда.

Обов'язок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає після виконання відповідачем обов'язку щодо створення робочих місць і надання інформації (яка передбачена законодавством про соціальну захищеність інвалідів) про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праці інвалідів.

Відповідно до п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (затверджений постановою КМ України, від 31.01.2007 року за № 70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що ним на протязі 2010 року не направлялись звіти форми 3-ПН (про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів) до центру зайнятості, тобто, відповідачем не виконано обов'язку щодо створення робочих місць і надання інформації (яка передбачена законодавством про соціальну захищеність інвалідів) про наявність вільних робочих місць.

Виходячи з наведеного, судом відхиляються доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування адміністративно господарської санкції, оскільки матеріалами справи не доведено вжиття заходів для недопущення господарського правопорушення, зокрема, щодо створення робочих місць і надання інформації (яка передбачена законодавством про соціальну захищеність інвалідів) про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праці інвалідів (хоча відповідач зазначає про виконання ним обов'язку щодо створення робочих місць для інвалідів та повідомлення центру зайнятості про наявність вакансій, однак, жодних доказів цього суду не надано (направлений до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів лист відповідача не є доказом повідомлення про наявність вакансії, оскільки не відповідає вимогам Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, що затверджений постановою КМ України, від 31.01.2007 року за № 70 (такі подаються за встановленою формою на адресу територіального центру зайнятості).

Оскільки відповідачем не доведено, що ним вжито заходів для недопущення господарського правопорушення, судом встановлено наявність підстав для застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Посилання на судову практику також до уваги не приймається, оскільки з аналізу такої вбачається, що підприємства (організації, установи) звільняються від господарсько правової відповідальності виключно за умови вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, та відповідачем та матеріалами справи не доведено виконання жодної із вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

У відповідності до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідачем не надано доказів того, що робочі місця для інвалідів (згідно встановленого Законом нормативу) ним створені, не доведено, що ним, як роботодавцем, виконано законодавчо встановлений обовязок зі створення робочих місць для інвалідів згідно нормативу, а також те, що створені робочі місця не були зайняті інвалідами з незалежних від нього причин.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення повністю.

Згідно ч. 4 ст. 94 КАС України судові витрати по справі з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 94, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені у сумі 5893,57 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (Закарпатська область, Великоберезнянський район, смт. Великий Березний, вул. Чапаєва, 19 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14 код 13592841) адміністративно - господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 5635,00 грн. (п'ять тисяч шістсот тридцять п'ять гривен) та пеню за порушення термінів сплати адміністративно господарських санкцій у сумі 258,57 грн. (двісті п'ятдесят вісім гривен п'ятдесят сім копійок).

3.Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С. І. Рейті