Справа № 712/10771/15-а
Суддя: Євтушенко П. М.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/712/461/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси - Євтушенко П.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити правильний перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 14. 09. 2015 року звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити правильний перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позовні вимоги мотивує тим, що 15. 12. 2013 року він подав заяву до Вищої ради юстиції України, про внесення подання до Верховної ради України щодо його відставки.

Постановою від 25. 12. 2014 року № 59-VІІІ «Про звільнення суддів», відставка позивача державою Україна була прийнята. Постанова підписана головою Верховної Ради України 26 грудня 2014 року і в цей же день листом Державної судової адміністрації України за № 8-7095/14 року була направлена до Апеляційного суду Черкаської області для виконання.05. 02. 2015 року наказом Голови Апеляційного суду Черкаської області № 11 від 05. 02. 2015 року було оформлено його звільнення з посади судді у зв'язку з виходом у відставку.

06. 02. 2015 року, адміністрацією суду на адресу Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області поштою, за № 2344/14 - вих./04 - 18/15 разом з усіма необхідними документами, було направлено «Подання» про встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці. Після надходження даних документів, 10 лютого 2015 року позивач, за власною ініціативою з'явився до відповідача та написав заяву, якою підтвердив своє бажання отримувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Перед цим, з 18 лютого 2009 року позивач перебував на пенсійному обліку в Управлінні ПФУ м. Черкасах та отримував пенсію по інвалідності, відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 10 лютого 2015 року, відповідачем було припинено виплату пенсії по інвалідності та довідкою за № 439 від 27. 02. 2015 року, повідомлено, що позивач буде отримувати «пенсію за віком, як інвалід 2 групи загального захворювання в розмірі 12 058,20грн.», замість 3 815,86 грн. по інвалідності як це було раніше, згідно довідки за № 302 від 11.02.2015 року.

Після її фактичного отримання, 20. 03. 2015 року позивач звернувся до відповідача за офіційними роз'ясненнями та вимогами з цього приводу (заява від 02.04.2015 року № 249/Л-10. У відповідь на яку, відповідач в особі начальника УПФУ проінформував позивача, що згідно із ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» йому призначено і фактично виплачується «щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який працює на відповідній посаді». Зазначено розмір утримання судді у відставці, база оподаткування, щомісячний розмір податку та збору, які з нього будуть стягуватись. Із змісту відповіді-роз'яснення випливало, що відповідач датою призначення грошового утримання позивача, як судді у відставці вважає 10.02.2015 року, коли за його заявою відбулося переведення з одного виду пенсії на інший; а також виплату довічного утримання у розмірі саме 60 відсотків від отримуваної ним раніше суддівської винагороди, а не 70 чи 80 відсотків, як це передбачалось раніше. Про призначення і виплату окрім цього ще й 2-х відсотків за рік роботи суддею понад необхідних 20 років стажу та одноразову грошову виплату судді у зв'язку з виходом його у відставку (вихідну допомогу) - у відповіді-роз'ясненнях відповідача навіть не йдеться; що-небуть змінювати в своїх розрахунках за таких обставин він вважав безпідставним, у зв'язку з цим позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

Просив суд, визнати дії відповідача, щодо неправильного нарахування з подальшою відмовою у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання йому судді у відставці та призначити його у розмірі 82 відсотки від суми грошовогоутримання судді, який працював на відповідній посаді, починаючи з 10. 02. 2015 року, з урахуванням фактично сплаченого позивачу за цей період часу щомісячного довічного грошового утримання та забезпечити його виплату в подальшому.

Відповідачем подано до суду заперечення у строк, передбачений ч. 5 ст.183-2 КАС.

У відповідності до ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суддя, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами адміністративного судочинства, Конституцією України, Законом України „Про судоустрій та статус суддів", вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 18. 02. 2009 року перебував на пенсійному обліку в УПФ України та отримував пенсію по інвалідності, що була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а з 10. 02. 2015 року згідно заяви, виплату пенсії припинено та призначено щомісячне грошове утримання згідно зі ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Позивач працював суддею апеляційного суду - суду в системі судів загальної юрисдикції, статус якого визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI. До якого за цей період часу вносилися численні зміни, а також виносилися обов'язкові для виконання рішення Конституційного суду України. Відповідно до ст. 8 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, а її норми являються нормами прямої дії, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Ратифіковані і визнані Україною норми міжнародного права з даного питання є частиною її національного законодавства і також повинні застосовуватися в правовій діяльності всіма суб'єктами правовідносин.

Згідно до п. 4 ст. 109 ЗУ № 2453-VI, суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. Згідно п. II. 6 ст. 111 цього ж Закону, повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постанови Верховної ради України щодо нього. Таким чином, законодавець не пов'язує факт звільнення судді з послідуючим оформленням цього наказом Голови апеляційного суду про відрахування того чи іншого судді зі штату, оскільки звільнення конкретного судді з такої посади знаходиться поза його компетенції. Основоположним являється виключно постанова Верховної Ради України про звільнення конкретного судді.

З наданих документів, вбачається, що Постанова Верховної Ради України № 59-VIII від 25 грудня 2014 року «Про звільнення суддів» була підписана Головою Верховної Ради України вже на наступний день, а саме 26 грудня 2014, та в цей же день направлена до Апеляційного суду Черкаської області для виконання із супровідним листом Державної судової адміністрації України за № 8-7095. У вказаній постанові ВРУ, чітко зазначено: звільнити з посади відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддю Апеляційного суду Черкаської області, ОСОБА_1.

Не залежно від того, коли суддя був взмозі звернутися з відповідною заявою до органів ПФУ про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання (оскільки ця можливість напряму залежить від того, коли адміністрацією суду будуть підготовленні для цього необхідні документи, включаючи наказ про звільнення судді, та інш. об'єктивних чи суб'єктивних обставин) при призначенні такого утримання судді у відставці відповідач зобов'язаний був керуватися Законом, який був чинний на час припинення ВРУ повноважень судді . Тобто, ЗУ № 2453-VІ в редакції ЗУ № 3668-УІ та рішенням по них Конституційного суду України від 3.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа № 1-2/2013 р).

За таких обставин застосування відповідачем до позивача вимог частини третьої ст. 138 ЗУ № 2453-УІ в редакції, що набрала чинності з 01.01.2015 року, згідно із Законом України «Про внесення змін та визнання такими,що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року за № 76- VIII, і якою передбачений 60-ти відсотковий розмір грошового утримання судді у відставці - є противоправним.

На момент подачі позивачем заяви про відставку, а саме 15 грудня 2013 року, стаття 138 ЗУ № 2453-УІ в редакції ЗУ № 3668-УІ, яка регулює питання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в своїй частині третій передбачала, що «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працював на відповідній посаді». При цьому, згідно Рішення Конституційного суду України від 03. 06. 2013 року № 3- рп/2013 (справа № 1-2/2013р.), положення частини третьої статті 138 ЗУ № 2453-УІ були визнані такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними), а тому не підлягаючими застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 ЗУ № 2453- УІ в редакції до змін, внесених ЗУ № 3668-УІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Конституційний суд України, визначив, що «дія статті 2 ЗУ № 3668-УІ не поширюється на ЗУ № 2453-УІ», а «дія абзацу другого пункту два розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ № 3668 - VI не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання)».

Аналіз наведених фактичних даних, норм Закону та рішень Конституційного суду, з урахуванням проголошеного Конституцією України принципу верховенства права свідчить про те, що позивач набувши право на відставку 15 грудня 2013 року, коли у встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ (у чинній тоді його редакції), подав до Вищої Ради юстиції України заяву про відставку з посади судді.

Таким чином, Законом № 2453-VІ, з дня задоволення заяви позивача Верховною Радою України і звільнення його у відставку відповідною постановою ВРУ № 59-VIII «Про звільнення суддів», тобто з 26 грудня 2014 року, він набув право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці належного розміру.

Всі послідуючі неодноразові зміни до ст. 138 ЗУ № 2453-VI, які в період з моменту подачі ним заяви про відставку і до прийняття рішення ВРУ про її задоволення та звільнення з посади судді, тобто з 15.12.13 року - по26. 12. 2014 року, були прийняті ВРУ і внесені до змісту цієї норми Закону (включаючи ЗУ від 28.12.2014 року № 76-VIII, який взятий відповідачем в обґрунтування свого розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання щодо позивача, як судді у відставці) - в частині, що звужують зміст і обсяг конституційних гарантій матеріального ( грошового) забезпечення судді, а значить і його незалежності, застосовуватись не можуть. Оскільки, у відповідності до ст.58 Конституції України, погіршуючи становище об'єкта застосування у порівнянні з попереднім вони не можуть мати зворотної дії у часі.

Верховна Рада України в ЗУ № 2453-VІ установила, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручанню, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судді і не посягати на неї; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя., і є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за яким статус судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, повинен забезпечувати останньому право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

Крім того в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Отже, положення статті 47 ЗУ № 2453-УІ узгоджуються з вимогами міжнародних актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, які є необхідною умовою здійснення правосуддя, а також гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Питання незмінюваності розміру довічного грошового утримання судді у відставці в бік його зменшення, як однієї з гарантій незалежності суддів, які не можуть бути звужені чи скасовані підчас прийняття нових законів та внесення змін до чинних, неодноразово були предметом конституційного розгляду. Про що свідчать рішення Конституційного суду України, окрім вищенаведеного від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа №1-2/2013), від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 01.12.2004року № 19-рп/2004, від 11.10.2005 року №8-рп/2005, від 22.05.2008 року №10-рп/2008. Рішення Конституційного суду України мають преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними і є обов'язковими для виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими.

Отже, за законодавством України, чинним на день виникнення права позивача на відставку з посади судді та наведених рішень Конституційного суду України з даного питання, норм міжнародного права, а також з урахуванням проголошеного Конституцією України принципу верховенства права і згідно наданих до позову матеріалів, суд вважає, що відповідачем було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у відсотково меньшому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством.

З наявних у справі матеріалів, вбачається, що стаж роботи позивача на посаді судді Апеляційного суду Черкаської області складає 21 рік 2 місяці та 4 дні. Дані щодо заробітної плати позивача, з якої розраховується виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно ст. 129 ЗУ № 2453-УІ, складається з посадового окладу та доплати за вислугу років.

Станом на 26. 12. 2014 року, коли у позивача виникло право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, розмір належних йому виплат має становити не 60%, а 80% грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді» плюс «два відсотки заробітку за один повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання» (згідно до ч. З ст. 138 ЗУ № 2453-УІ у редакції, чинної, відповідно до рішення КСУ від 3.06.2013 року № 3- рп/2013, на момент подачі ним 15.12.2013 року заяви про відставку і виникнення на неї права), Що разом дорівнюється 82 відсоткам грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується з дня настання права на нього, в даному випадку - з 26 грудня 2014 року.Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці «пенсією» в розумінні положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не являється, законодавцем ці різні юридичні поняття не ототожнюються, термін і поняття «пенсія» до даного випадку застосовуватись не може.

Тому, відмова відповідача у призначенні щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 80 %, яку він розцінює як переведення за заявою позивача 10. 02. 2015 року за власним бажанням вибору одного виду пенсії на інший - є безпідставними.

Положенням про УПФ України, встановлено, що відповідно до покладених на відповідача завдань, він, серед іншого, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, відповідач являється суб'єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України і саме він повинен здійснювати призначення (перерахунок) та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Тому, суд вважає протиправним відмову УПФ України в м. Черкаси у перерахунку пенсії ОСОБА_1, зобов'язавши Управління Пенсійного Фонду України у м. Черкасах Черкаської області здійснити перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та призначити його у розмірі 82 відсотки від суми грошовогоутримання судді, який працював на відповідній посаді, починаючи з 10. 02. 2015 року, з урахуванням фактично сплаченого позивачу за цей період часу щомісячного довічного грошового утримання та забезпечити його виплату в подальшому.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач був звільнений від сплати судового збору, у зв'язку з цим судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 163,183-2 КАС України, ст. ст. 58, 55, 58, 126 Конституції України, ст. ст. 47, 109, 111, 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити правильний перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - задоволити.

Визнати відмову Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області щодо перерахуноку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 - протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у м. Черкасах Черкаської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та призначити його у розмірі 82 відсотки від суми грошовогоутримання судді, який працював на відповідній посаді, починаючи з 10. 02. 2015 року, з урахуванням фактично сплаченого позивачу за цей період часу щомісячного довічного грошового утримання та забезпечити його виплату в подальшому.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області до спеціального Фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Постанову в частині стягнення суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Головуючий: підпис Євтушенко П.М.