Справа № 806/2765/15
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Житомир справа № 806/2765/15

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Липи В.А.,

судді - Семенюка М.М.,

судді - Черняхович І.Е.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

1) ОСОБА_1, 2) ОСОБА_2, 3) ОСОБА_3, 4) ОСОБА_4, 5) ОСОБА_5, 6) ОСОБА_6, 7) ОСОБА_7, 8) ОСОБА_8, 9) ОСОБА_9, 10) ОСОБА_10, 11) ОСОБА_11, 12) ОСОБА_12, 13) ОСОБА_13, 14) ОСОБА_14, 15) ОСОБА_15, 16) ОСОБА_16, 17) ОСОБА_17, 18) ОСОБА_18 до 1) Кабінету Міністрів України, 2) Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

У липні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 - звернулись до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, Державної судової адміністрації України, в якому просять:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині не приведення Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" у відповідність до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд";

- зобов'язати Кабінет Міністрів України привести у відповідність до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Постанову Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів";

- зобов'язати Державну судову адміністрацію України вжити заходи для перерахування та виплати позивачам заробітної плати відповідно до положень ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", починаючи з 28.03.2015, та нараховувати і виплачувати її і надалі, до внесення відповідних змін в законодавство;

- стягнути з державного бюджету понесенні позивачами судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що відповідачем 1 допущено протиправну бездіяльність щодо не приведення постанови № 268 від 09.03.2006 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" у відповідність до ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції станом на 28.03.2015.

Позивачі в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Направили до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник Державної судової адміністрації України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Направив клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник Кабінету Міністрів України проти позову заперечувала подала клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження .

Суд вважає що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про час, дату та місце розгляду справи з їх участю та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів.

Частиною 6 ст.128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Отже, враховуючи зазначені вище підстави, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи позивачі є державними службовцями та працюють в апараті Овруцького районного суду Житомирської області на посадах помічників суддів, секретарів суду та судових розпорядників.

Відповідно до частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Норма також передбачалася частиною 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 14 жовтня 2014 року). Її доповнено абзацом другим згідно із Законом України №1697-VІІ від 14.10.2014 "Про прокуратуру". Вказані положення Закону набрали чинності 26 жовтня 2014 року.

З огляду на наведені норми, з 26 жовтня 2014 року заробітна плата працівників апаратів судів повинна була б розраховуватися виходячи із розміру посадового окладу, встановленого абзацом 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26 жовтня 2014 року) та 2 ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" чинної редакції відповідно до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Частиною другою статті 8 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Стаття 13 Закону України "Про оплату праці" визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до ч. 1, 2 Закону України "Про державну службу" оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати прані працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47 до Постанови), згідно якої розмір посадового окладу помічника голови районного суду складає 624 грн.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено мінімальну заробітну плату у 2015 році у розмірі 1 218,00 грн на місяць (в редакції від 26.08.2015).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" посадовий оклад судді місцевого суду встановлено у розмірі 10 мінімальних заробітних плат (в редакції від 29.03.2015).

У своїй позовній заяві позивачі зазначають, що отримують заробітну плату меншу ніж це встановлено абзацом 2 ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно із діючими актами Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до п. 13 розділу XII Законом "Про прокуратуру" Кабінету Міністрів України було доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Крім того підпунктом 2 пункту 13 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" передбачено, що Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом необхідно привести свої нормативно - правові акти у відповідність із цим Законом. Зазначені строки вже минули.

Слід зауважити, що абзацом третім пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (в редакції від 28 грудня 2014 року) передбачалося, що частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 2 березня 2015 року № 217-VIII в абзаці третьому пункту 9 Прикінцевих положень слова і цифри «частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" замінено словами "Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином з 1 січня 2015 року, відповідно до абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", частина перша статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014) та частина перша статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (чинної редакції відповідно до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") мали б застосовуватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Радою суддів України від 15.03.2015 прийнято рішення № 15, яким доручено Державній судовій адміністрації України звернутися до Кабінету Міністрів України щодо необхідності упорядкування умов оплати праці працівників апаратів судів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 за № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", зокрема, шляхом приведення положень вказаної постанови до норм Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

З метою виконання положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" ДСА України листом від 25.03.2015 за № 11-5597/15 надіслала на розгляд Міністерству соціальної політики України відповідний проект змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 за № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Отже, у зв'язку із тим, що процес реформування у судовій сфері на даний час триває та існує достатньо неузгоджених питань, Міністерством фінансів України з цього приводу направлено до Кабінету Міністрів України інформаційний лист від 11.03.2015 № 31-08020-08-2/8803 "Щодо видатків на 2015 рік", оскільки реалізація змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів" потребує додаткових видатків Державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та Законом про Державний бюджет України.

При цьому у Бюджетний кодекс України (в редакції станом на 3 вересня 2015 року) відповідні зміни не вносилися. Так, відповідно до п. 26 Розділу VI норми і положення частини третьої статті 69, статті 129 частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, тобто аналогічно тому, як це передбачалося Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" до внесення змін згідно із Законом України від 2 березня 2015 року № 217-VIII.

Таким чином, Бюджетний кодекс України передбачає застосування у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ще у редакції Закону, що втратила чинність.

Частиною 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України передбачено, що якщо іншим нормативно - правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 5 цієї статті зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Бюджетного кодексу України.

Однак, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 2 березня 2015 року № 217-УІІІ (в частині зміни абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень) та іншими законами такі зміни не вносилися, а тому суд немає підстав застосовувати норму про пріоритетність положень Бюджетного кодексу України перед іншими законами до спірних правовідносин.

Отже, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини по різному врегульовані різними законодавчими актами.

Як вже зазначалося, Закон України "Про прокуратуру" та Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" зобов'язують Кабінет Міністрів України привести свої нормативно-правові акти у відповідність до положень частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у старій редакції), і встановлені строки вже минули.

Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" передбачає, що оплата праці працівників апарату суду виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

В Бюджетному кодексі України (в редакції станом на день розгляду справи), у зв'язку із змінами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначені правовідносини взагалі не врегульовані, хоча відповідні норми Кодексу мали б бути змінені у зв'язку із прийняттям змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік".

Слід зазначити, що практика зупинення Законом про Державний бюджет України дії інших законів України неодноразово розглядалася Конституційним Судом України.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян дійшов висновку, що при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України).

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

В п. 5 цього Рішення зазначено, що проаналізувавши зазначені положення Конституції України. Кодексу, практику зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, З, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України

Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність однозначного вирішення спірних правовідносин в національному законодавстві.

Частиною 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно із частиною 2 цієї статті, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

В Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України "Про міліцію" від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 передбачено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, стрижнем цього принципу є передбачуваність. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Згідно з цим принципом, люди повинні мати змогу планувати свої дії з упевненістю, що знають про їх правові наслідки. Він вимагає, зокрема, щоб правові акти заздалегідь оприлюднювалися, діяли на майбутнє, були ясними, простими, точними, чіткими і несуперечливими. Застосування актів повинне бути передбачуваним. Така передбачуваність збільшує автономію особи щодо держави і забезпечує її свободу. Крім того, вона є раціональною засадою організації будь-якої нормативної системи.

До цього принципу входять такі складові, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав; незворотність закону й неможливість застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування; законні очікування право особи в своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства тощо.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що держава може зменшити розмір заробітної плати працівникам бюджетної сфери, але це можливо шляхом внесення змін у положення відповідного закону, яким це передбачено, у даному випадку до ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". На день прийняття рішення суду жодних змін щодо заробітної плати працівників апаратів судів у цю норму закону не вносилось.

Частиною 2 ст. 161 КАС України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 нього Кодексу.

Аналогічної правової думки дотримується Верховний Суд України в подібних спорах у справах за позовами працівників апаратів судів, що відображено у його постановах від 22.06.2010 по справі № 21-399во10, від 07.12.2012 по справі № 21-977во10, від 03.12.2010 по справі № 21-44а 10.

У цих рішеннях Верховний Суд України зазначив, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій (частини 2, 9 статті 33 Закону №3723-ХШ.

Згідно із ч. 2 ст. 113 Конституції України. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 116 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції і законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина.

Щодо відсутності підстав для визнання судом протиправної бездіяльності Уряду слід зазначити таке.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Невчинення суб'єктом владних повноважень дій, які він зобов'язаний (уповноважений) вчинити є бездіяльністю, а протиправною вона може бути визнана судом у випадку, якщо ці дії вчинені усупереч конституції та законів.

Згідно із статтею 13 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Статтями 1, 33 Закону України "Про державну службу" встановлено, що державні службовці (якими є працівники апаратів судів) одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Згідно з частиною другою статті 41 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" (далі - Закон про КМУ) Уряд відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Частиною першою статті 49 Закону України про КМУ, яка кореспондує статті 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов

Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження, водночас Уряд самостійно не готує проекти своїх постанов на підставі яких приймає рішення про їх видання.

Право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України, зокрема, мають члени Кабінету Міністрів України. Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади. Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Уряду) (стаття 50 Закону про КМУ).

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів (частина друга статті 1 Закону про КМУ).

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону про КМУ, порядок проведення засідань Уряду, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності визначені Регламентом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпункту третього пункту 1 параграфу 7 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (далі - Регламент) на своїх засіданнях Уряд розглядає, зокрема питання, що потребують нормативно-правового врегулювання актами Кабінету Міністрів України.

Частиною першою параграфу 32 Регламенту визначено, що проекти актів Кабінету Міністрів України готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, доручень Прем'єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів України, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.

Параграфом 33 Регламенту встановлено, що головним розробником проекту акта Кабінету Міністрів України є орган, який вносить проект акта до Уряду. Розробниками проектів актів Кабінету Міністрів України є, зокрема, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади.

Регламентом також встановлена процедура погодження і консультацій проекту акта, проведення правової експертизи Мін'юстом, його розгляд на засіданні урядового комітету перед безпосереднім обговоренням на засіданні Уряду (параграфи 37, 38, 44-46, 49, 50, 55 Регламенту).

Відтак з вищезазначеного вбачається, що повноваження Уряду реалізуються шляхом прийняття останнім рішень Кабінету Міністрів України (видання постанов та розпоряджень Уряду) на своєму засіданні після обговорення винесених на нього питань шляхом голосування за проекти актів Уряду, підготовлених уповноваженими органами, відповідно до процедури встановленої законодавством України.

Відповідно до пункту дев'ятого розділу 1 Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII (далі - Закон) Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.

Розміри посадових окладів працівників апарату суду були визначені абзацом другим частини першої статті 147 вказаного Закону.

Так, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі ЗО відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно із частиною першою статті 145 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 28.03.2015) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6-7 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" норми і положення статей Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Закону України "Про державну службу" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Станом на момент набрання чинності Закону (28.03.2015) упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів врегульовано Постановою № 268, якою також затверджено схеми посадових окладів, зокрема працівників судів та інших органів державної влади.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону доручено Уряду у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

На виконання вимог пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону, листом Уряду від 16.03.2015 № 8062/1/1-15 надано доручення уповноваженим органам, зокрема, Міністерству юстиції України подати в установленому порядку узгоджені пропозиції щодо приведення актів Уряду у відповідність із Законом.

За дорученням Кабінету Міністрів України від 16.03.2015 № 8062/1/1-15, Міністерство юстиції розробило проект постанови Уряду "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" та подало його листом Мінюсту від 15.05.2015 № 2936-0-4-15/11.0.1 (копія листа додається) разом з додатками на розгляд Кабінету Міністрів України.

Параграфом 55 Регламенту передбачено, що опрацьований проект акта Кабінету Міністрів разом з матеріалами, поданими головним розробником, та експертним висновком Секретаріату Кабінету Міністрів включається до порядку денного засідання відповідного урядового комітету. За результатами розгляду проект акта Кабінету Міністрів схвалюється на засіданні, якщо до нього не висловлено зауважень. Схвалений проект акта Кабінету Міністрів візується Першим віце-прем'єр-міністром, Віце-прем'єр-міністром на засіданні урядового комітету. Якщо за результатами розгляду на засіданні проекту акта Кабінету Міністрів визнано за необхідне доопрацювати його з урахуванням принципових зауважень і пропозицій заінтересованих органів або під час розгляду висловлені принципові зауваження і пропозиції, урахування яких потребує додаткового вивчення головним розробником та погодження із заінтересованими органами, рішення про схвалення проекту не може ставитися на голосування. Такий проект Секретаріат Кабінету Міністрів повертає головному розробникові для доопрацювання та внесення в установленому порядку для повторного розгляду урядовим комітетом.

Проте, на засіданні Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції від 05.06.2015 (витяг з протоколу № 17) прийнято рішення про відкладення проекту постанови та доручено Мінюсту доопрацювати його у тижневий строк з Мінфіном та Державною судовою адміністрацією України.

Відповідно до рішення, прийнятого на засіданні Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції 05.06.2015, вказаний проект постанови повернуто для доопрацювання Мінюсту листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 11.06.2015 № 9760/0/2-15.

Листом Мінюсту від 06.07.2015 № 7447-0-4-15/11 доопрацьований проект постанови Уряду "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" разом з додатками подано на розгляд Кабінету Міністрів України.

Водночас згідно з витягу з протоколу засідання Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції від 10.07.2015 № 20 прийняття рішення щодо проекту постанови відкладено та доручено доопрацювати його у тижневий строк з урахуванням результатів обговорення та у разі необхідності подати в установленому порядку Кабінетові Міністрів України відповідні пропозиції щодо внесення змін до законодавства.

Відповідно до рішення, прийнятого на засіданні Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції 10.07.2015, вказаний проект постанови повернуто для доопрацювання Мінюсту листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 28.07.2015 № 12730/0/2-15.

Листом Мінюсту від 29.07.2015 № 9201-0-4-15 проект постанови Уряду "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" разом з додатками повторно подано на розгляд Кабінету Міністрів України та повідомлено, що вказаний проект постанови Уряду не потребує доопрацювання.

Разом з тим, листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 № 13705/0/2-15 лист Мінюсту від 29.07.2015 № 9201-0-4-15 разом з додатками було повернуто розробнику для погодження проекту акту Уряду з Мінсоцполітики, Мінекономрозвитку та Нацдержслужбою в установленому порядку.

Вищевикладене узгоджується з параграфом 37 Регламенту.

На підставі наведеного, враховуючи всі зауваження, листом Мінюсту від 20.08.2015 № 9201-1-4-15/11 проект постанови Уряду "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" разом з пояснювальною запискою, довідкою про погодження, протоколом узгодження позицій, порівняльною таблицею та інформаційно-довідковими матеріалами подано на розгляд Кабінету Міністрів України.

02 вересня 2015 року Урядом прийнято рішення про видання постанови Кабінету Міністрів України № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України".

Пунктом 6 постанови Уряду від 02.09.2015 № 644, на виконання пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Зазначеною постановою передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з відповідними підвищеними коефіцієнтами з урахуванням вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Водночас, зважаючи на недостатність коштів у бюджеті 2015 року для відповідних виплат, запроваджено на період до кінця 2015 року тимчасове обмеження розмірів посадових окладів із застосуванням коефіцієнту 0,5 для працівників апаратів місцевих та апеляційних судів. Вже з 1 січня 2016 року зазначеній категорії працівників оплата праці буде здійснюватися з урахуванням нових розмірів посадових окладів, визначених згідно з вимогами статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Враховуючи, що з 1 вересня 2015 року набули чинності зміни до Закону України "Про судовий збір", які передбачають збільшення річних надходжень коштів судового збору до спеціального фонду державного бюджету, наявний на сьогодні дефіцит бюджетних коштів, починаючи з 2016 року, буде компенсований за рахунок судового збору при умові збереження обсягів асигнувань із загального фонду державного бюджету на оплату праці.

З вищенаведеного вбачається, що Урядом вчинені дії на виконання пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону, в тому числі щодо приведення своїх нормативно-правові актів у відповідність до діючого законодавства.

Відтак бездіяльність Уряду відсутня, тому відсутні і підстави для задоволення позовних вимог позивачів щодо визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприведення Постанови № 268 у відповідність до чинного законодавства.

Крім того слід окремо зауважити, що статтею 3 КАС України встановлено, що адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Тобто, невід'ємною ознакою адміністративної справи є наявність публічно-правового спору щодо порушення прав, свобод та інтересів юридичної чи фізичної особи з боку суб'єкта владних повноважень. Процесуальне законодавство спрямоване саме на надання правової оцінки діям (бездіяльності) та рішенням суб'єктів владних повноважень, якими порушуються права позивача.

Правовою діяльністю дій Уряду щодо розробки проекту закону (в межах реалізації права законодавчої ініціативи) не є реалізацією управлінських функцій суб'єкта владних повноважень.

Процес підготовки та подання на розгляд Верховної Ради України проектів законів створює публічно-правові відносини виключно між Парламентом та Урядом, між Урядом та центральними органами виконавчої влади.

Таким чином, при розробленні проектів законів або внесенні відповідних пропозицій Кабінет Міністрів України не здійснює владні управлінські функції, внаслідок чого публічно-правові відносини з позивачами не створюються, а тому відсутні і підстави для виникнення публічно-правового спору між Урядом та позивачами.

Щодо зобов'язання Кабінету Міністрів України привести у відповідність до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" постанову № 268 слід зазначити наступне.

Вимога позивачів щодо зобов'язання вчинити дії (привести Постанову № 268) є втручанням у діяльність суб'єкта владних повноважень, його вільний розсуд (дискрецію) та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, а тому не може бути задоволена.

Враховуючи завдання адміністративного судочинства (стаття 2 КАС України), адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними цією статтею.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень, дій чи бездіяльності.

Разом з тим, існує визначена Законом "Про КМУ" та Регламентом процедура видання актів Кабінету Міністрів України, яка повинна бути дотримана.

Відтак суд не може зобов'язати Уряд, в порушення процедури прийняття актів Кабінету Міністрів України, привести Постанову № 268 у відповідність до Закону "Про забезпечення права на справедливий суд" .

Така позиція викладена і в постановах Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10, від 25.02.2015 у справі № К/800/6008/13, де зазначено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

За таких обставин, враховуючи, що до виключної компетенції суб'єкта владних повноважень належить повноваження щодо вирішення питання про виконання покладених на нього обов'язків, покладання судом будь-яких обов'язків на відповідача є формою втручання у дискреційні повноваження, що, в силу вищевикладеного, є неприпустимим.

Разом з тим, вказані позовні вимоги на час розгляду справи № 806/2765/15 є недоцільними, оскільки Урядом вже виконані вимоги зазначеного Закону, що підтверджується виданням постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України".

З аналізу наведеного вбачається, що ДСА України не наділена повноваженнями самостійно без відповідного правового регулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивачам.

Тому, позовні вимоги про зобов'язання Державну судову адміністрацію України здійснити і виплатити заробітну плату починаючи з 28.03.2014 задоволенню не підлягають.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини зазначених вище, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-164,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -,

постановив:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя В.А. Липа

Суддя М.М. Семенюк

Суддя І.Е. Черняхович