Справа № 826/11441/15
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Джуна» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джуна» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Джуна» звернулися в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 січня 2015 року №, №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Джуна» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанову суду - скасуванню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Торгтрейдинг» за період з 01 червня 2014 року по 30 вересня 2014 року, за результатами якої складено акт від 22 грудня 2014 року № 6790/10-08-22-02/39118572.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на 66 696,00 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 241 675,00 грн..

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки позивачем винесено податкові повідомлення-рішення від 16 січня 2015 року: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 100 044,00,00 грн., з яких за основним платежем - на 66 696,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на 33 348,00 грн.; № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 241 675,00 грн..

За результатами адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Підставою для нарахування відповідачем відповідної суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість стали висновки податкового органу про безтоварність здійснених позивачем з контрагентом господарських операцій.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та ТОВ «Торгтрейдинг» (постачальник) укладено договір поставки від 02 червня 2014 року № 880, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити товар згідно із замовленням покупця, а покупець прийняти та оплатити його.

На підтвердження виконання умов вищезгаданого договору позивачем надано: протоколи узгодження ціни, акти приймання товарів, довіреності на отримання товарів, податкові накладні, видаткові накладні, приймальні акти, оборотно-сальдові відомості, платіжні доручення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження транспортування придбаного товару, сертифікатів на нього, а в податкових накладних не зазначена посада особи, яка їх підписувала.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки відповідно до п. 2.4 Договору №880 від 02.06.2014 року поставка товару на склад покупця здійснюється на умовах DDP (ІНКОТЕРМС-2010). При цьому, відповідно зазначених умов, поставка здійснюється транспортом постачальника та за його рахунок. А тому, вбачається очевидною відсутність у позивача відповідних документів. Крім того, наявність у позивача складських приміщень для зберігання придбаного товару підтверджується Договорами оренди № 03/03/14-Д від 03.03.2014 та № 13/03/14-Д від 13.03.2014 року;

Формальні помилки та недоліки в первинних документах не можуть свідчити про безтоварність здійснених правочинів, а їх аналіз повинен здійснюватись на підставі комплексного, всебічного аналізу фактичних обставин та матеріалів справи.

Податкове законодавство не визначає сертифікати якості як обов'язковий первинний документ на підтвердження реальності укладених правочинів.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача, викладені в акті перевірки, на акти про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, оскільки вказаний акт лише фіксує факт неможливості проведення зустрічної звірки та не може давати оцінку здійсненим господарським операціям. Крім того, позивач не має нести відповідальність за порушення його контрагентами вимог податкового законодавства.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції також збігаються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною, зокрема, в його рішеннях (К/800/62743/13, К/800/58736/14, К/800/6623/13), а також Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).

Водночас, фактичне виконання господарських зобов'язань підтверджується належним чином оформленими первинними документами, укладений договір відповідає економічному змісту та діловій меті, здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача, а їх результати використані позивачем у власній господарській діяльності.

Зазначене повністю спростовує доводи відповідача та висновки суду першої інстанції, що здійснені між позивачем і контрагентом господарські операції не мали реального характеру, а використовувались виключно для зменшення податкових зобов'язань позивача.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, а також недоведеність відповідачем правомірності винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги підлягає стягненню з суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Джуна» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2015 року - скасувати.

Постановити нове рішення по справі, яким вимоги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Джуна» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 січня 2015 року №000092202, №000072202 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16 січня 2015 року №000092202, №000072202.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Джуна» 487,20 грн. судового збору за подання адміністративного позову та 2436,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбачені ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови суду виготовлено 05.10.2015 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.