Справа № 2-а-787/11
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2011-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"19" липня 2011 р. Справа № 2-а-787/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира на постанову Боунського районного суду міста Житомира від "09" березня 2011 р. справу № 2-а-787/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

02 лютого 2011 року ОСОБА_3 звернулася до Богунського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою від 09 березня 2011 року Богунський районний суд міста Житомира позов задовольнив.

Визнано протиправними дії ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира щодо щомісячної виплати на дітей шкільного віку, передбаченої п.6 ст.30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі меншому, ніж 50% мінімальної заробітної плати.

Зобовязано ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира нарахувати та виплатити щомісячну виплату на дітей шкільного віку, передбачену п.6 ст.30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 50% мінімальної заробітної плати за період з 02.08.2010 року по 31.12.2010 року з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду та винести нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно свідоцтва про народження І-ТП №108008 від 14.03.2001 р. ОСОБА_4 народився 21.01.2001 року та згідно свідоцтва про народження серії І-ТП №098662 від 05.08.1999 року ОСОБА_5 народилась 16.05.1996 року. Їх мати ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А №414119.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 внесені до Державного реєстру постраждалих громадян внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно посвідченнь серії Д №414043 від 30.09.1996 р. та серії Д №243910 від 23.03.2001 р., має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для дітей, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1 - 6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: щомісячна виплата 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Як встановлено, відповідач сплачував позивачу передбачену вказаною нормою Закону щомісячно виплату, але в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Постанова КМУ №836), та з 2005 року - постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Постанова КМУ №562).

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті компенсації на дитину розміру таких виплат, який встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.96 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з 2005 року постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Постанови, положення, порядки готуються на підставі законів України, актів чи доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, рішень урядових комітетів, доручень Прем'єр-міністра, Першого віце-прем'єр-міністра, віце-прем'єр-міністрів (пункт 10 розділу VI Тимчасового регламенту Кабінету Міністрів України від 5 червня 2000 року N 915).

Таким чином, нормативно-правові акти КМУ повинні відповідати актам вищої юридичної сили.

Згідно ст. 67 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", конкретні розміри всіх видів доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Встановлений постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір щомісячної грошової допомоги дітям, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи не збільшувався, в той час як Законами України про мінімальну заробітну плату та про державний бюджет на відповідний рік розмір мінімальної заробітної плати збільшувався неодноразово, і вказаний розмір щомісячної компенсації є значно нижчим за відповідний, передбачений п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", кратний розміру мінімальної заробітної плати.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції в застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира залишити без задоволення, а постанову Боунського районного суду міста Житомира від "09" березня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1, 10031

3- відповідачу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира вул. Перемоги, 55, м.Житомир, 10003