Справа № 817/747/15
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"15" вересня 2015 р. Справа № 817/747/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Майора Г.І.

ОСОБА_2,

при секретарі Подолянчук Л.С. ,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС-Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "02" червня 2015 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" до Міжрегіонального головного управління ДФС-Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.06.2015року

визнано протиправним та скасовано:

· податкове повідомлення-рішення від 06.03.2015 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2380,00грн.

· податкове повідомлення-рішення від 06.03.2015 № у частині застосування суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2075,00 грн;

· податкове повідомлення-рішення від 06.03.2015 № НОМЕР_1 про визначення суму податкового зобовязання за платежем: податок на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 1213207,58 грн., в тому числі 970566,06 грн. за основним платежем та 242641,52 за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)

· рішення від 06.03.2015 № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в розмірі 12959,05 грн;

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену постанову у частині вимог що були задоволені та прийняти у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги, відповідач зазначив, що в ході перевірки позивача встановлено, що Управлінням громадського харчування ПАТ РІВНЕАЗОТ допущено порушення вимог Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме п. 9 ст. 3, що полягає в незабезпеченні щоденного друку на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних звітних чеків та їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій. Пунктом 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлено, що за порушення вимог цього Закону в разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання до суб'єктів господарювання, за рішенням відповідних органів застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Всього не забезпечено щоденного друкування на реєстраторах розрахункових операцій та не забезпечено зберігання в КОРО 8 фіскальних звітних чеків.

Також, відповідач зазначає, що в порушення вимог п. 7.39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено проведення ПАТ РІВНЕАЗОТ готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів. Копії наданих працівниками підприємства фіскальних чеків та дублікати платіжних доручень не можна вважати належними доказами, що підтверджують сплату коштів, оскільки Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні передбачає наявність саме оригіналів підтвердних документів.

Також вказує, що в порушення вимог п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 637 позивачем здійснено видачу готівкових коштів підзвітним особам (ОСОБА_4 та ОСОБА_5В.), які не відзвітувалися за попередньо отримані кошти.

Крім того, зазначає позивачем здійснено виплату доходу нерезиденту джерелом походження з України без утримання податку з доходів нерезидента. Надана позивачем в ході перевірки довідка № 8-8/23217-1 від 07.05.2013 р. належним чином не легалізована, а саме на ній не проставлений апостиль, чим порушено вимоги п. 103.4., 103.5. ст. 103 ПК України. Отож, стверджує, що при виплаті доходу нерезиденту фірмі АО НИТРОФЕРТ, Естонія за надані в 2012 та 2013 рр. послуги по оренді вагонів мінераловозів, ПАТ РІВНЕАЗОТ не утримано та не перераховано до бюджету податок за ставкою 15% в сумі 965594,87 грн. в 2012 році та в сумі 4971,19 грн. в 2013 році.

Водночас відповідач доводить, у звітах з грудня 2011 р. по січень 2013р. ПАТ РІВНЕАЗОТ занижено загальну суму заробітної плати, на яку нараховується та з якої утримується єдиний внесок, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Вказує, що позивачем самостійно виправлено помилку та відображено заробітну плату у Звітах за наступні місяці, відповідно з січня 2012 р. по лютий 2013 р. по рядку 6.4. Вказане порушення вплинуло на правильність нарахування єдиного внеску за ставкою 37,96% та 8,41% на суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок; та на правильність утримання єдиного внеску за ставкою 3,6% на занижені суми заробітної плати, чим порушено вимоги п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі висновків акта перевірки №159/28-10-40-30/05607824 від 11.02.2015 Міжрегіональним головним управлінням ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників прийняті:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 06.03.2015 р., яким до ПАТ РІВНЕАЗОТ застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 2720,00 грн.

- податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_4 від 06.03.2015 р., яким до ПАТ РІВНЕАЗОТ застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 6204,20 грн.

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.03.2015 р., яким збільшено зобовязання ПАТ РІВНЕАЗОТ по податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 970566,06 грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 242 641,52 грн., а всього 1213207,58 грн.

- рішення № НОМЕР_2 від 06.03.2015 р., яким до ПАТ РІВНЕАЗОТ застосовано штрафні санкції на суму 12959,05 грн. за не нарахування єдиного внеску (а.с.66,93-96 т.1).

1. Перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази щодо правомірності винесення податкового повідомлення - рішення № від 06.03.2015р, колегією суддів встановлено, що за результатами перевірки податковим органом встановлено порушення ПАТ РІВНЕАЗОТ вимог п. 9 ст. 3 вказаного Закону № 265/95-ВР, що полягає у незабезпеченні щоденного друку на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних звітних чеків та їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій 8 фіскальних звітних чеків.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Пунктом 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання.

Таким чином, на суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі у сфері торгівлі та послуг покладено обов'язок щодо щоденного здійснення роздрукування на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних звітних чеків і забезпечення їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій, та у випадку невиконання зазначеного обов'язку до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз змісту вказаних вище норм дає підстави для висновку, що зазначена фінансова санкція встановлена за порушення суб'єктами підприємницької діяльності вимоги закону щоденно друкувати фіскальний звітний чек та зберігати його в книзі обліку розрахункових операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення, а не зберігаючи цей чек у книзі обліку розрахункових операцій триваюче.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за вчинення порушень, передбачених пунктом 4 статті 17 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, відповідач може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340грн.) незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку та/або його не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій.

Таке, застосування норм законодавства відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 16 квітня 2013 року у справі №21-89а13 та від 04.06.2013 року у справі №21-155а13, та є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, судом першої інстанції правомірно прийнято рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення від 06.03.2015 року за № НОМЕР_3 у частині застосування до ПАТ РІВНЕАЗОТ штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2380,00 грн.

2.1. Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 06.03.2015року, яким до ПАТ РІВНЕАЗОТ застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 6204,20 грн., з якої:

-5589,20грн. санкція застосована до позивача за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналів платіжних документів, які підтверджували сплату підзвітними особами готівкових коштів;

-615грн.- санкція застосована до позивача за видачу позивачем коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів у розмірі 2460грн;

З акту перевірки та наявних у справі доказів (а.с.140-154 т.1) вбачається, що підзвітними особами: ОСОБА_6І до авансового звіту №О-00002056 від 25.10.2013року на суму 1835,20грн; ОСОБА_4 до авансового звіту №О-00002214 від 18.11.2013року на суму 1147грн; ОСОБА_5 до авансового звіту №О-00002215 від 18.11.2013року на суму 1147грн додано копії квитанцій.

Порядком ведення касових операцій у національній валюті в Україні підприємствами (підприємцями) закріпленого в Положенні, затвердженому постановою Правління Національного банку України за № 637 від 15 грудня 2004 року (далі Положення № 637), що видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Пунктом 7.39. Положення № 637 передбачає необхідність наявності на момент перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань саме оригіналів підтвердних документів.

Відповідно до положень абзацу шостого частини 1 статті 1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки № 436/95 від 12.06.1995року платіжними документами є товарний або касовий чек, квитанція до прибуткового ордеру, а й інші оригінали документів, що підтверджують факт сплати за надані послуги.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані до авансових звітів копії квитанцій не є оригіналами первинних документів, а відтак матеріалами справи підтверджуються встановлені судом першої інстанції обставини з приводу проведення готівкових розрахунків без подання одержувачами коштів оригіналів платіжних документів на суму 4129,20грн.

Відповідно до Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки від 12.06.1995 року № 43, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

За таких обставин, відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 06.03.2015року у частині застосування до позивача фінансової санкції у розмірі 4129,20грн. за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналів платіжних документів, які підтверджували сплату підзвітними особами готівкових коштів.

Водночас, в ході перевірки позивача було встановлено, що підзвітними особами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підтвердження обставин щодо сплати готівкових коштів додали до авансового звіту 30.12.2013 року додано дублікати платіжних доручень від 24.12.2013року на суму 730грн. кожним, всього разом -1460грн., які не прийняті відповідачем в якості належного доказу проведення готівкового розрахунку одержувачем коштів - підзвітними особами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що дублікати платіжних доручень є такими, що належать до підтвердних документів, які підтверджують сплату покупцем готівкових коштів, оскільки дублікат є другим примірником оригіналу документа і має таку саму юридичну силу, як і оригінал.

За таких обставин, відповідачем протиправно винесено податкове повідомлення-рішення № від 06.03.2015року у частині застосування до позивача фінансової санкції у розмірі у розмірі 1460грн. за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналів платіжних документів, які підтверджували сплату підзвітними особами готівкових коштів

2.2. Досліджуючи доводи апеляційної скарги стосовно правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 06.03.2015року у частині застосованої штрафної санкції у розмірі 615грн. за видачу позивачем коштів під звіт ОСОБА_4 та ОСОБА_5В (у розмірі 1230грн. кожному) без повного звітування щодо раніше виданих їм коштів, колегією суддів встановлено, що за даними акту перевірки (а.с.243 -244 т.1) встановлено, що підзвітні особи позивача- Джигар М.М. та ОСОБА_5В отримали під звіт кошти у сумі 1230 грн. (кожен) без попереднього та належного звітування за попередньо отримані ними коштів.

Пунктом 2.11. глави 2 Положення № 637 визначено, що видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України. Цим же пунктом встановлено, що видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Перевіривши доводи апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що що акт перевірки складений з порушенням п. 6 розд. 1, п. 5.2 розд. 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 р. N984, а зокрема у акті перевірки відносно зазначеного порушення відсутні будь-які посилання на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень.

В ході розгляду апеляційної скарги, колегією судді було запропоновано сторонам надати додаткові докази на підтвердження викладених ними обставин. Всупереч зазначеному, відповідач не надав та не зазначив суду жодних первинних документів котрі підтверджували б викладені відповідачем обставини щодо виявлених в ході перевірки порушень. Отож, наявними у справі доказами не підтверджуються викладені у акті перевірки обставини щодо зазначеного порушення.

За таких обставин, відповідачем протиправно винесено податкове повідомлення-рішення № від 06.03.2015року у частині застосування до позивача фінансової санкції у розмірі у розмірі 615 грн. за видачу позивачем коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

3. Стосовно правомірності податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 06.03.2015 р. про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 970566,06 грн. - основний платіж та 242641,52 грн. - штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.6 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Згідно п. 103.1 ст. 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Пунктом 103.2. ст. 103 ПК України передбачено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Згідно п. 103.4. ст. 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 4 Конвенції між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і майно від 10.05.1996, при застосуванні цієї Конвенції вираз "резидент Договірної Держави" означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного перебування, місцезнаходження керівного органу, місця реєстрації або іншого аналогічного критерію. Цей термін також включає сам Уряд цієї Держави, його політико-адміністративні підрозділи і місцеві органи влади та будь-яке агентство або організацію, що повністю належать такій Державі, політико-адміністративному підрозділу або місцевому органу влади, які створені за законодавством цієї Держави. Цей термін, разом з тим, не включає особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи з джерел у цій Державі або стосовно майна, що в ній міститься.

Як вбачається з матеріалів справи АТ Нітроферт розташоване за адресою: Javekulatee 1, Kohtla-Jarve, 30197 Estonia, тобто в Естонській Республіці, та виходячи з положень Конвенції є резидентом Естонії. Наведене підтверджується, копіями контрактів, копією дозволу на заснування від 14.12.1993, копією довідки про реєстрацію АТ НІТРОФЕРТ, витягом із комерційного та торгового реєстру Естонії, витягом із зазначенням наявних відомостей у торговому реєстрі станом на 18.02.15, витягом з Центральної бази реєстраційних відділів окружних судів станом на 24.11.09, витягом з Центральної бази реєстраційних відділів окружних судів станом на 04.11.11, витягом з Центральної бази реєстраційних відділів окружних судів станом на 25.06.13, а також витягом про реєстрацію, зі змісту якого вбачається, що АТ НІТРОФЕРТ не має заборгованості зі сплати податків станом на 25.06.13.

Конвенції між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і майно (10.05.1996р.) не передбачає, що резидент будь-якої з Договірних сторін повинен підтверджувати свою резидентність будь-якими документами, в тому числі Довідками уповноважених органів Договірних сторін.

Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.19 Закону України Про міжнародні договори України від 29.06.2004р. N1906-IVякщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось в формі закону, визначено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Пунктом 3.2 Податкового кодексу передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Враховуючи той факт, що міжнародним договором ратифікованим Україною не передбачено необхідності підтверджувати свою резидентність будь-якими документами, міжнародним Договором встановлено відмінні від Податкового Кодексу України правила, а тому вимоги п.п. 103.4, 103.5 ПК України, в даному випадку не є обовязковими при вирішенні питання про звільнення від оподаткування резидентів країн-учасниць.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем для підтвердження статусу податкового резидента фірми АО Нітроферт, Естонія надано Довідку № 8-8/23217-1 від 07.05.2013 р., на основі положення № 390-Р Про порядок оподаткування від 28.11.2012, що АО Нітроферт, Естонія зареєстроване як платник ПДВ за реєстраційним номером ЕЕ 100164723 від 22.11.1996, видану Податковим та Митним управлінням Естонії.

Суд наголошує на помилковості висновків органу ДФС про те, що дана довідка не засвідчує, що АО Нітроферт являється платником податку на прибуток та є резидентом Естонії відповідно до Конвенції між урядом України та урядом Естонської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на дохід і майно (дата підписання 10.05.1996), оскільки вона належним чином не легалізована, а саме на ній не проставлений апостиль, чим порушено вимоги п. 103.4., 103.5. ст. 103 ПК України.

Згідно п. 103.5. ст. 103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Водночас, відповідно до роз'яснень щодо застосування міжнародних договорів України про правову допомогу в частині, що стосується скасування вимоги легалізації офіційних документів, виданих компетентними органами Договірних Сторін, наданих Міністерством юстиції України у листі 11 травня 2010 року №26-26/291, документи податкових установ іноземних держав, які є учасниками договорів про правову допомогу та правові відносини у цивільних сімейних та кримінальних справах, на територіях договірних сторін мають прийматися без будь-якого додаткового засвідчення (без легалізації та завірення апостилем). До переліку таких держав відносяться Азербайджан, Білорусія, Болгарія, Вірменія, Естонія, Казахстан, Киргизстан, Латвія, Литва, Молдова, Польща, Росія, Румунія, Сербія, Таджикистан, Туркменістан, Узбекистан, Чехія.

В контексті даного розяснення суд також зазначає, що відповідно до ст. 13 Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, що засвідчені відповідним органом. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони.

Зважаючи на пріоритет норм міжнародних договорів укладених Україною відносно норм національного законодавства, позивач вірно зазначав, що апостилювання наданих в ході податкової перевірки довідок не обовязкове. Водночас, надані в ході судового розгляду копія дозволу на заснування від 14.12.1993, копія довідки про реєстрацію АТ Нітроферт, витяг із комерційного та торгового реєстру Естонії, витяг із зазначенням наявних відомостей у торговому реєстрі станом на 18.02.15, витяг з Центральної бази реєстраційних відділів окружних судів станом на 24.11.09, витяг з Центральної бази реєстраційних відділів окружних судів станом на 04.11.11, витяг з Центральної бази реєстраційних відділів окружних судів станом на 25.06.13, а також витяг про реєстрацію станом на 25.06.13року беззаперечно вказують на статус АТ Нітроферт, як резидента Естонської Республіки, що виключає можливість оподаткування отриманих ним доходів.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 06.03.2015 року № НОМЕР_1.

4. Щодо підставності винесення податкового повідомлення -рішення № НОМЕР_2 від 06.03.2015 р, то в акті перевірки вказано про порушення ПАТ РІВНЕАЗОТ вимог ч. 1 ст. 7 та п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-VI, що призвело до:

- заниження у звітах з грудня 2011 року по січень 2013 року нарахування єдиного внеску за ставкою 37,96% та 8,41% загальних сумах, відповідно, 128384,13грн. та 1206,34 грн.;

- заниження у звітах з грудня 2011 року по січень 2013 року утримання єдиного внеску за ставкою 3,6% в загальній сумі 12691,28 грн. на заниження сум заробітної плати.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI на платників збору покладено обов'язок по своєчасному та повному нарахуванні, обчисленні і сплаті єдиного внеску. Базою нарахування єдиного внеску є суми нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (ст. 7 Закон № 2464-VI).

Частиною 1 статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначено, що платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.

В абз. 2 ч. 8 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування зазначено наступне: При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачає, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з підпунктом 4.3.1. пункту 4.3. Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, обчислення єдиного внеску здійснюється щомісячно на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Водночас, дослідивши названий акт перевірки, колегією суддів встановлено, що акт перевірки складений з порушенням п. 6 розд. 1, п. 5.2 розд. 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 р. N984, а зокрема у акті перевірки відносно зазначеного порушення відсутні будь-які посилання на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень.

В ході розгляду апеляційної скарги, колегією суддів також не здобуто доказів на підтвердження обставин щодо заниження єдиного внеску у названих вище розмірах, оскільки наявними у справі доказами не підтверджуються викладені у акті перевірки обставини щодо виявлених порушень. Не надано таких доказів на вимогу суду і відповідачем.

Отож, відповідач, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами наведені ним твердження щодо виявлених порушень.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС- Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "02" червня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді:

ОСОБА_7

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" м.Рівне-17,33017

3- відповідачу/відповідачам: Міжрегіональне головне управління ДФС-Центральний офіс з обслуговування великих платників вул.Леванєського,2,м.Київ,03058

4-третій особі: - ,