Справа № 823/1938/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року справа № 823/1938/15

12 год. 55 хв.м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Педані О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_2 (далі-позивач), в якій просить:

- визнати протиправною відмову головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - відповідач) в частині не задоволення заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,5га в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області в повному обсязі, як такі, що не відповідають вимогам Закону та порушують права позивача;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,5 га в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області та прийняти рішення передбачене ст. 118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на ті обставини, що ОСОБА_2 звернулась до головного управління Держземагентства у Черкаській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 0,5 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області листом від 16.07.2015 №1356/0/300-15 відмовлено позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, в зв'язку з тим, що наказом головного управління Держземагентства у Черкаській області вже надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а тому, на думку відповідача позивач не може претендувати на отримання вище зазначеної земельної ділянки у власність. Разом з тим, відповідачем рекомендовано позивачу звернутись до головного управління Держземагентства у Черкаській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність іншої земельної ділянки. Враховуючи, що ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачає лише одну вичерпну підставу для відмови в наданні відповідного дозволу на розробку проекту із землеустрою, позивач вважає, що відповідач відмовивши йому у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки розміром 0,5 га для ведення особистого селянського господарства порушив вимоги Земельного кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання повторно не прибув, свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, заперечення на позов не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

З письмових доказів у справі суд встановив, що наказом головного управління Держземагентства у Черкаській області № 23-2641/14-15-СГ від 24.04.2015 надано громадянину ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

18.05.2015 ОСОБА_2 надіслала до головного управління Держземагентства у Черкаській області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту с. Білозір'я Черкаського району Черкаської області. До заяви позивачем додано графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, що є правонаступником головного управління Держземагентства у Черкаській області відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України закріплено № 294-р від 31.03.2015, листом від 16.07.2015 №1356/0/300-15 відмовило позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, в зв'язку з тим, що наказом головного управління Держземагентства у Черкаській області вже надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області. З огляду на викладене, позивач не може отримати зазначену вище земельну ділянку площею 0,5 га в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області у власність. Разом з тим, відповідачем рекомендовано позивачу звернутись до головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність іншої земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Громадянам для ведення особистого селянського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України).

Згідно з ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 116 ЗК України, зокрема частиною 1 передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (ст. 121 ЗК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із наведених вище норм ЗК України слідує, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Також, як слідує із положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що наведена у листі відповідача від 16 липня 2015 № 1356/0/300-15, не передбачена.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що дозвіл на розроблення документації із землеустрою може надаватись необмеженому колу осіб за їх заявами, а тому рішення про надання вказаних дозволів не порушує чиї-небудь права та інтереси.

Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14).

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відмова головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка викладена у листі від 16 липня 2015 № 1356/0/300-15, є протиправною, оскільки надана з підстави, яка не передбачена земельним законодавством України.

Стосовно позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення передбачене ст. 118 Земельного кодексу України на підставі поданої заяви ОСОБА_2 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,5 га в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80) 2 «Щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-му засіданні заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Оскільки, вчинення дій з прийняття головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області наказу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є виключно його дискреційним повноваженням, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення передбачене ст. 118 Земельного кодексу України, задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та приписи ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку відшкодувати позивачу з Державного бюджету судовий збір у сумі 36 грн. 54 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в частині не задоволення заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,5 га в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Зобов'язати головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,5 га в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 36 (тридцять шість) грн 54 коп. відповідно до квитанції № 0.0.418267579.1 від 06.08.2015.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому статтями 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Рідзель

Повний текст рішення виготовлено 05 жовтня 2015 року.