Справа № 818/1205/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/800/51581/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Васильченко Н.В., Гончар Л.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кусум Фарм» до Державної екологічної інспекції у Сумській області про визнання протиправним та скасування припису, що переглядається за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кусум Фарм» на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кусум Фарм» (далі - позивач) звернувся в Сумський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Сумській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати припис від 28 квітня 2014 року №80/02-16 в частині вимог про отримання спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).

В обґрунтування позову позивач зазначав, що вищезазначена вимога є протиправною.

На думку позивача, відповідно до вимог статті 23 Кодексу України «Про надра» землекористувачі мають право без отримання спеціального дозволу видобувати в межах наданих їм ділянок підземні води в кількості, що не перевищує встановлену норму, а тому. На думку позивача, відповідач вимагає вчинити дії, які не передбачені законодавством.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, є юридичною особою, видами діяльності якого за КВЕД є: виробництво фармацевтичних препаратів та матеріалів, оптова та роздрібна торгівля фармацевтичними товарами.

Відповідачем в період з 4 квітня 2014 року по 24 квітня 2014 року проведено планову перевірку дотримання позивачем вимог природоохоронного законодавства, результати якої оформлені актом.

За результатами перевірки, відповідачем 28 квітня 2014 року винесено припис №80/02-16, пунктом 5 якого позивача зобов'язано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно договору оренди від 21 березня 2007 року позивач використовує земельну ділянку в м. Суми, вул. Скрябіна 54.

На вказаній земельній ділянці розміщені артезіанські свердловини. Відповідно до паспортів артезіанських свердловин та звітів про використання води на орендованій ділянці позивачем здійснюється видобування підземних вод.

Основним видом діяльності позивача за даними виписки з ЄДР є виробництво фармацевтичних препаратів та матеріалів.

20 липня 2010 року позивачем отримано дозвіл на спеціальне водокористування для забезпечення господарсько-питних та виробничих потреб при виробництві ліків.

Відповідно до встановлених умов водокористування позивач зобов'язаний був отримати спеціальний дозвіл на користування надрами. Спеціальний дозвіл на користування надрами позивачем не отримано.

Обґрунтовуючи позов, позивач наполягав на тому, що після внесення змін до статті 23 Кодексу України "Про надра" він не зобов'язаний отримувати спеціальний дозвіл на користування надрами, оскільки вказана норма чинного законодавства, на думку позивача, дозволяє використання підземних вод у господарській (для виробництва) діяльності без отримання спеціального дозволу за умови, якщо продуктивність водозборів підземних вод не перевищує 300 куб. метрів на добу.

Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу України «Про надра» (далі - Кодекс про надра), Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно із статтею 14 Кодексу України про надра, надра надаються в користування в тому числі для видобування корисних копалин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1370 від 28 грудня 2011 року), підземні води віднесено до корисних копалин загальнодержавного значення.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Відповідно до частини третьої цієї статті, користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

4 січня 2011 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до статті 23 Кодексу України про надра щодо видобування підземних вод" від 22 грудня 2010 року №2849-VI.

Цим Законом статтю 23 Кодексу про надра доповнено нормою про можливість реалізації права спеціального надрокористування без отримання відповідного спеціального дозволу при видобуванні прісної підземної води.

Частиною першою статті 23 Кодексу України «Про надра» встановлено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Здійснення суб'єктами господарювання користування надрами (підземними водами) на відповідній земельній ділянці за загальним правилом потребує отримання ними спеціального дозволу.

При цьому, законодавством передбачена можливість використання особою надр (підземних вод) без спеціального дозволу лише при наявності відповідної правової підстави, яка вимагає встановлення сукупності наступних умов: 1) використання суб'єктом господарювання відповідної земельної ділянки на титулі права власності або права користування нею; 2) використання води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання; 3) встановлення факту того, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач користується земельною ділянкою на підставі договору оренди, видобуває на цій земельній ділянці підземні води в кількості 96 куб. метрів на добу.

Підземні води зі свердловин використовуються позивачем у виробництві ліків. Позивач наполягає на тому, що ним використовуються підземні води у виробництві, тобто у господарській діяльності підприємства.

Кодекс України "Про надра" не надає тлумачення терміну господарсько-побутові потреби, який застосовано в його статті 23.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність ототожнення позивачем господарсько-побутових потреб водопостачання за статтею 23 кодексу України "Про надра" з поняттям господарської діяльності, визначеної в статті 3 Господарського кодексу України, виходячи з наступного.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва -підприємцями.

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Господарсько-виробничі відносини - це відносини, що виникають безпосередньо у процесі здійснення суспільного виробництва, спрямованого на виготовлення та реалізацію продукції, на виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, та на реалізацію дієздатності суб'єкта господарювання. Ці відносини виникають навколо створення певних благ, що складають предмет господарської діяльності.

Позивачем підземні води використовуються саме у виробництві лікарських засобів, що є основним видом діяльності товариства, а тому позивачем здійснюється видобування підземних вод саме у господарських цілях.

Законодавець у статті 23 Кодексу України «Про надра» відокремлює поняття «господарські», «побутові», «господарсько-побутові» потреби, чітко визначивши, що землекористувачам в межах наданих їм земельних ділянок надається право без спеціальних дозволів видобувати підземні води для власних господарсько-побутових потреб, що означає їх особливий вид, відмінний від господарських.

Будь-які потреби підприємства у водних ресурсах є його виробничими потребами. При цьому, кожне підприємство має власні господарсько-побутові потреби, наприклад забезпечення санітарно-гігієнічних вимог працівників, миття території, обладнання, прання одягу тощо. Вказані цілі водоспоживання не пов'язані безпосередньо з забезпеченням технологічного процесу виробництва продукції і відповідають визначенню поняття видобування підземних вод для власних господарсько-побутових потреб.

Відповідно до робочого проекту розміщення фармацевтичного підприємства по виробництву твердих та рідких лікарських форм та клопотання про погодження умов і отримання дозволу на спеціальне водокористування частина з добутої позивачем види використовується ним для виготовлення продукції виробництва - ліків в твердій та рідкій формі.

З урахуванням наведеного, Вищий адміністративний суд України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що використання позивачем води в складі кінцевого продукту, що є метою та видом діяльності позивача, та подальша реалізація виготовленої продукції з метою отримання доходу, не є використанням води в господарсько-побутових потребах.

За таких обставин, дія частини першої статті 23 закону України "Про надра", яка дозволяє землекористувачам видобувати підземні води без спеціального дозволу та гірничого відводу, не розповсюджується на дії позивача з видобування та використання підземних вод для використання їх в складі ліків.

Отже, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій належним чином дослідили матеріали справи та винесли обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кусум Фарм» залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :