Справа № 2а-5840/12/1070
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні відводу судді

14 вересня 2015 року справа № 2а-5840/12/1070

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання - Сакевич Ж.В.;

за участю:

позивачки - ОСОБА_1;

представника відповідача -ОСОБА_2 (довіреність №9-5/3084 від 24.07.2015 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про відвід судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Київській області про визнання протиправними та скасування наказу №96/31 від 30.11.2011 р.,

в с т а н о в и в:

під моїм головуванням по даній справі було прийнято два рішення: постанова від 18.03.2013 р., якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 23.11.2011 р. №95/31 "Про застосування заходів дисциплінарного стягнення" відмовлено; та ухвала від 18.03.2013 р., якою позовна заява ОСОБА_3 в частині скасування наказу Головного управління юстиції у Київській області №96/31 від 30.11.2011 р. залишена без розгляду.

Як свідчать матеріали адміністративної справи постанова та ухвала суду позивачкою були оскаржені в апеляційному порядку.

Постанова суду від 18.03.2013 р. ухвалою апеляційного суду від 24.05.2013 р. залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

При розгляді апеляційним судом скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду від 18.03.2013 р. встановлено, що станом на 24.05.2013 р. позивачкою був пропущений строк звернення до суду із скаргою у зв'язку з чим ОСОБА_1, цією ж ухвалою, було запропоновано на протязі 30 днів з моменту отримання ухвали суду надати заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням підстав для такого поновлення.

Проте, позивачка своїм правом на звернення до апеляційного суду із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку не скористалась.

09.08.2013 р., Київським апеляційним адміністративним судом апеляційна скарга на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 р. була повернута без розгляду.

27.05.2015 р., за сплином майже дворічного терміну, ОСОБА_1 повторно звернулась із апеляційною скаргою на ухвалу суду від 18.03.2013 р. При цьому, як вбачається із поданої скарги питання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду нею не порушувалось.

14.05.2015 р., тобто за 13 днів до подачі апеляційної скарги, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду було відкрито апеляційне провадження у даній справі. В ухвалі про відкриття провадження зазначено, що апеляційна скарга подана у встановлений законом строк, відповідає вимогам ст.187 КАСУ та підлягає розгляду судом апеляційної інстанції, що стало підставою для розгляду справи апеляційним судом.

Згідно ухвали того ж суду від 01.07.2015 р., ухвала суду від 18.03.2013 р. про залишення без розгляду частини вимог ОСОБА_1 скасована, справу направлено на новий розгляд до того ж суду.

У судовому засіданні позивачкою було заявлено усний відвід судді Брагіній О.Є. з мотивів ухвалення нею незаконного рішення по даній справі, неврахування всіх наданих позивачкою доказів, тобто необ'єктивно та упереджено.

Заслухавши доводи позивачки, думку представника відповідача, який висловився за вирішення питання про відвід судді за розсудом самого суду, дослідивши доводи заяви про відвід, суд приходить до висновку про необхідність відмови у її задоволенні, з огляду на таке:

право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, окрім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження в разі порушення вимог щодо неупередженого розгляду справи, зокрема порушення правил щодо відводу (самовідводу).

З усіх учасників судового процесу лише сторони, треті особи і прокурор, який бере участь у процесі, наділені правом заявляти відвід судді за наявності підстав та в порядку, визначеному у ст. 27 КАС України, у тому числі у випадку, коли суддя бере участь у новому розгляді справи в разі скасування рішення, ухвали, прийнятих ним чи за його участі (ч. 2 ст. 30 КАС України).

Перелік підстав для відводу (самовідводу) судді передбачено ст.ст. 27, 28 КАС України.

Визначаючись щодо наявності таких підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини безсторонність судді має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв він упередженість або безсторонність у даній справі в контексті вчинення юридично значимих дій для ухвалення необ'єктивного рішення.

Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v.), рішення від 24.02.1993, серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). За висновком ЄСПЛ у кожній окремій справі потрібно з?ясувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (приклад рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п.43).

Таким чином, аналіз практики розгляду справ ЄСПЛ свідчить, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв'язку з розглядом даної чи іншої справи, обставин, пов'язаних з прийняттям суддями рішень по цій чи інших справах, у т.ч. подібних.

За приписами частини другої статті 28 КАСУ заборону у новому розгляді справи мають тільки судді після скасування постанови, прийнятої ними ж, або ухвали про закриття провадження.

Вивчивши доводи клопотання позивачки про відвід судді, суд приходить до висновку про наявність у ньому лише припущень щодо упередженості суду, суб'єктивних, емоційних вражень та особистого ставлення до головуючого у справі.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 27,160,165, КАСУ, суд ухвалив

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Брагіна О.Є., - відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала за наслідками розгляду питання про відвід (самовідвід) окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя Брагіна О.Є.