Справа № 2а-4775/10
Суддя: Сидорук Є.І.
Дата ухвалення: 2010-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-4775/10
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2010 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Сидорука Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження, в м. Рівне адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення невиплаченої грошової компенсації за продовольче забезпечення, суд,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення невиплаченої грошової компенсації за продовольче забезпечення. В позовній заяві позивач зазначив, що проходить військову службу у Рівненському зональному відділі служби правопорядку та перебуває на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року № 316 „Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ і службовців гідрографічних підприємств" за нормою № 7 за рахунок держави забезпечуються: генерали, адмірали, офіцери, прапорщики, мічмани, військовослужбовці, які проходять службу за контрактом, Збройних Сил, Прикордонних військ, Національної гвардії, Служби безпеки, Цивільної оборони відповідним продовольчим пайком.
Продовольчий пайок він перестав отримувати з березня 2000 року і по грудень 2009 року. Заборгованість за цей період по виплаті компенсації за продовольчий пайок з врахуванням індексу інфляції становить 108317 грн. 45 коп.
У відповідності до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян у військовій службі.
Військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву заву в якій просить розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження, позов підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві просить суд позов задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не прибув однак подав заперечення з яких вбачається, що, позов не визнає у зв`язку з тим, що у відповідності до ст. 2 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17 лютого 2000 року, з 11 березня 2000 року призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" стосовно одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або замість них грошової компенсації за бажанням військовослужбовців. Проведення розрахунків з виплати грошової компенсації замість належних продовольчих пайків можливо лише з відновленням у чинному порядку дії ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому на підставі вищенаведеного просив суд в задоволенні позивних вимог ОСОБА_1 , відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Крім того, з заперечень вбачається, що позивач дійсно перебуває на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , а також відповідач просить справу розглянути без їх участі в порядку письмового провадження.
Суд дослідивши матеріали справи, а також інші докази по справі і оцінивши їх в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , проходить військову службу у Рівненському зональному відділі служби правопорядку та перебуває на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . У відповідності до ч.2 ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Відповідно до постанови КМ України № 316 від 12.03.1996 року " Про норми забезпечення продовольчими пайками ЗС України і інших військових формувань" позивач до 10 березня 2000 року забезпечувався продовольчими пайками по нормі № 7, а з 10 березня 2000 року відповідно до Закону України " Про деякі заходи щодо економіє бюджетних коштів" від 17.02.2000 року була призупинена дія ч. 2 ст. 9 Закону України " Про соціальних та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків і речового майна або, по їх бажанні грошової компенсації. Однак вказаним Законом не було відмінено ч. 1 ст. 9 ЗУ " Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка гарантує матеріальне, продовольче та інші види забезпечення військовослужбовців.
Згідно розрахунку компенсації за не отриманий продовольчий пайок з урахуванням індексу інфляції за період з березня 2000 року і по грудень 2009 року вартість пайку складає 108317 грн. 45 коп.
Оскільки позивач виявив бажання отримати компенсацію за не отриманий ним продовольчий пайок, то його вимоги є законними.
Що стосується посилання представника відповідача на Закон України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", то згідно Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року у справі за конституційними поданнями 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 58,60 Закону України „Про Державний бюджет України на 2001 рік" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2,3,4, 5,8,9, частини 1 статті 58 Закону України „Про державний бюджет України на 2001 рік" і підпункту 1 пункту 1 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, а в даному випадку це є компенсації, право на які передбачене чинним законодавством є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (ст. 48 Конституції України),, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.
Крім того, то згідно Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України и щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 65 розділу І, пунктів 61,62,63,66 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 67 розділу І, пунктів 1-4,6-22,24-100 розділу ІІ, Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів", Конституційний Суд України вирішив: положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення.
Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв`язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів".
Таким чином, виходячи з аналогії права, оскільки Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційним ) пункт 1 статті 1 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", яким виключено перше речення частини дванадцятої статті 44 Закону України „Про статус суддів" суд вважає, що ст. 2 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів також є звуженням змісту та обсягу існуючого права військовослужбовців на компенсації, яке є не допустимим згідно ст. 22 Конституції України.
Керуючись ст.22 Конституції України, ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року № 316 „Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ і службовців гідрографічних підприємств", та на підставі ст. ст. 70,72,94,159,160,161,163,167,185,186, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 з КПКВ 2101020 КЕКВ 1112 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за продовольче забезпечення в сумі 108317 грн. 45 коп. (сто вісім тисяч триста сімнадцять тисяч 45 коп.).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в сумі 3,40 грн.
Постанова може бути оскаржена до Львівського адміністративного апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя