Справа № 8710/10/2070
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2010-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" вересня 2010 р. № 2а- 8710/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Самойлової В.В.

при секретарі-Скляр С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за адміністративним позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова № /0 від 05.07.2010 року, прийняте щодо нього, посилаючись на те, що на момент здійснення перевірки податковий кредит за певні податкові періоди по господарським операціям з контрагентами був повністю підтверджений отриманими податковими накладними, які мали всі необхідні реквізити. Також, відповідно до пп. 7.2.6, п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту, окрім того складена належним чином податкова накладна є єдиною і достатньою підставою для виникнення в платника податків сум податкового кредиту, а тому він вважає, що виконав усі необхідні умови, передбачені вказаним Законом, які надають йому законні підстави для нарахування податкового кредиту та в його діях не було порушення податкового законодавства.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що згідно податкової звітності та наданих до перевірки документів у позивача відсутні необхідні умови для здійснення основного виду діяльності ( фактично у періоді що перевірявся здійснював оптову торгівлю), а саме:

- відсутні трудові ресурси (підприємницька діяльність у період який перевірявся, здійснювалася без використання найманих працівників), відсутнє транспортне та торгівельне обладнання;

- приміщення за місцем реєстрації підприємця - квартира за адресою АДРЕСА_1. Для ведення господарської діяльності у позивача відсутні складські, офісні, адміністративні об'єкти;

- не надані акти приймання-передачі продукції, довіреності, товарно-транспортні накладні з відмітками про передачу та отримання ТМЦ, які підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей покупцям та отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальників, не виявлено взаємовідносин ФОП ОСОБА_3. з контрагентами, які підпадають під визначення перевізника, що є порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення, яке відповідає приписам чинного законодавства.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що уповноваженими особами державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова на підставі направлення від 08.06.2010 р. № 464 була проведена виїзна планова перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 р. по 31.03.2010 р., за результатами якої 24.06.2010 р. було складено акт перевірки № 3063/17-211/НОМЕР_1 та винесене податкове повідомлення-рішення № /0 від 05.07.2010 року за порушення пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", відповідно до якого позивачеві визначено суму податкового зобов"язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах), усього: 21823,20 грн., за основним платежем - 14598,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7225,20 грн.

Із зазначеним рішенням суб'єкта владних повноважень суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів правомірності вказаного рішення, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів факт вказаного порушення позивачем вимог податкового законодавства не знайшов свого підтвердження при судовому розгляді та спростовується наступним.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює торгівельну діяльність і зареєстрований як платник податку на додану вартість на підставі свідоцтва № 82169183 від 07.10.2005 р., виданого ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова, в зв'язку з чим є особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету.

Так, за висновками вказаного акту перевірки відповідачем встановлено порушення пп. 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", а саме заниження податку на додану вартість на суму 14598,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, розбіжності виникли внаслідок того, що ФОП ОСОБА_1 включив до складу податкового кредиту певних податкових періодів товари, які не використовував у підприємницькій діяльності, що призвело до порушення пп.7.4.1, пп.7.4.4, п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Відповідач стверджує, що в зв'язку відсутності складського приміщення позивач не має право на нарахування податкового кредиту по тих товарах, які не були реалізовані в періоді, який перевіряється.

Такий висновок відповідача суперечить пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону "Про податок на додану вартість", згідно якого податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону, "право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду".

Також відповідно до цієї статті "податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін. у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку".

Таким чином, складена належним чином податкова накладна є єдиною і достатньою підставою для виникнення в платника податків сум податкового кредиту.

Пп. 7.2.8 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що "платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком, а також які не є об'єктами оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 5 цього Закону.

Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних. При проведенні документальної (планової або позапланової виїзної) перевірки платник податку зобов'язаний забезпечити доступ податковому інспектору до реєстру податкових накладних."

На момент здійснення перевірки податковий кредит позивача за вищевказані податкові періоди по господарським операціям з контрагентами був повністю підтверджений отриманими податковими накладними, які мали всі необхідні реквізити, передбачені Законом "Про податок на додану вартість". Ці податкові накладні були відображені у Реєстрах отриманих та виданих податкових накладних та задекларовані у Додатку № 5 декларації з ПДВ.

Згідно Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" ставка єдиного податку, яку сплачують фізичні особи-підприємці, встановлена у фіксованій сумі (від 20 грн. до 200 грн. залежно від здійснюваного виду діяльності), її розмір не залежить від кількості реалізованих підприємцем товарних запасів.

Слід зазначити, що згідно цього Указу фізичні особи-підприємці ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма якої наведена у додатку № 10 до "Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю", затвердженої наказом ГДПІУ від 21.04.93р. № 12. Однак вони не заповнюють у Книзі обліку доходів та витрат графи, призначені для обліку руху товарних запасів, що реалізовуються.

Обов'язок ведення бухгалтерського обліку на підставі п. 1 ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" покладено тільки на юридичних осіб та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності. Більш того, порядок оприбуткування товарів у роздрібній та оптовій торгівлі для підприємців, які не зобов'язані вести бухгалтерський облік, не визначено жодним нормативним документом.

Таким чином, позивач має всі законні підстави, щоб не вести облік товарних залишків.

Слід зазначити, що Закон України "Про податок на додану вартість" чітко встановлює випадки, коли платник не має права включати до складу податкового кредиту суми нарахованого ПДВ та випадки, коли платник податків несе за це відповідальність у вигляді фінансових санкцій.

Так, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цім підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Суд зазначає, що податковому органу були надані для проведення перевірки та підтвердження розміру податкового кредиту усі первинні документи податкового обліку, а отже у останнього не має правових підстав для нарахування штрафних санкцій та невизнання податкового кредиту.

Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, відповідна сторона - ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичної особи-підприємця у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її рішення як суб'єкта владних повноважень є неправомірними, що є правовою підставою для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 159, 160 КАСУ, ст. 19 Конституції України, Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", Законом України "Про податок на додану вартість", суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова № /0 від 05.07.2010 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ-з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подачі апеляційної скарги, з направленням її копії до апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 27.09.10 р.

Суддя Самойлова В.В.