Справа № 2а-2957/11
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

28 жовтня 2014 року м. Київ К/800/8802/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді: Васильченко Н.В.,

судді: Калашнікової О.В., Леонтович К.Г.,

при секретарі судового засідання: Романишин О.Р.,

за участі третьої особи: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційними скаргами Кіровоградської міської ради та ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року у справі № 2а-2957/11 за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської міської ради, треті особи: ОСОБА_1, Управління земельних ресурсів у м. Кіровограді, про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Кіровоградської міської ради, треті особи ОСОБА_1, Управління земельних ресурсів у м. Кіровограді, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункти 13,14,15 рішення Кіровоградської міської ради №1076 "Про регулювання земельних відносин" від 15 червня 2004 року, щодо погодження проекту перерозподілу домоволодіння по АДРЕСА_1, щодо вилучення із загальної площі 716,5 кв.м. для відведення в окреме домоволодіння з присвоєнням адреси, та щодо передачі у власність ОСОБА_1 за рахунок земель індивідуальної житлової забудови земельної ділянки площею 328,0 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_2 . Вимоги обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідача вона ( ОСОБА_2.) не була повідомлена про те, що Кіровоградська міська рада буде розглядати питання про перерозподіл домоволодіння яке є її власністю, та про вилучення земельної ділянки з її користування. Про прийняте рішення вона дізналася лише 15.06.2010 року, коли отримала відповідь Кіровоградського міського голови з витягом із рішення Кіровоградської міської ради від 15 червня 2004 року № 1076 «Про регулювання земельних відносин».

Постановою Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, Кіровоградська міська рада та ОСОБА_1 звернулися з касаційними скаргами, у яких просять ці рішення скасувати, залишивши в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційні скарги мотивовані невірним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вбачає підстави для закриття касаційного провадження.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 є власником 7/10 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1998 року.

Згідно з договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 10.01.1999р. ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1

Рішенням Кіровоградської міської ради від 04.11.2003р. №514, на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2, земельна ділянка площею 716,52 кв. м. передана їм на праві спільної часткової власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться у АДРЕСА_1, із зазначенням часток на будівлю 3/10 та 7/10, відповідно.

В управлінні Держкомзему наявна технічна документація щодо складання державного акту на право спільної часткової власності на вищевказану земельну ділянку та є примірник державного акту на цю ділянку від 30.04.2004р., зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку № 232 з поміткою «Архівний», інший примірник має бути у ОСОБА_1

Відповідно до пунктів 13, 14, 15 рішення сесії Кіровоградської міської ради від 15 червня 2004 року № 1076 «Про регулювання земельних відносин», з посиланням на пункт 34 статті 26 розділу 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 12, 20, 93, 123, 124, 126, 140, 151 Земельного кодексу України, погоджено проект перерозподілу домоволодіння по АДРЕСА_1 за згодою власників, зі створенням окремого домоволодіння; вилучено із загальної площі 716,5 кв. м. домоволодіння по АДРЕСА_1 за згодою власників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 328,0 кв.м. для відведення в окреме домоволодіння з присвоєнням адреси; решту земельної ділянки площею 388,5 кв. м. залишено за домоволодінням по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); передано у власність ОСОБА_1 за рахунок земель індивідуальної житлової забудови (власного домоволодіння) земельну ділянку площею 328,0 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_2.

На підставі вищевказаного рішення було видано два державні акта:

- державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, згідно з яким ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 328.07 кв. м по АДРЕСА_2 , який зареєстрований у книзі реєстрації державних актів за № 568;

- державний акт про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, згідно з яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками земельної ділянки, площею 388.50кв. м, 3/10 якої належить ОСОБА_1 а 7/10 - ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та рішення, оспорюваним рішенням не порушуються права ОСОБА_2 Крім того, позивачем пропущено річний строк звернення до суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірне рішення прийнято без належного врахування законодавчих положень, у зв'язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з п. 34 ч. 1 ч. 26 цього Закону до виключної компетенції міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У відповідності до ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції від 1999 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно з ст. 120 ЗК України (в редакції 2004 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Як вірно вказано судом першої інстанції, оскаржуване рішення прийнято правомірно, із врахуванням вказаних норм та не позбавляє позивача законних прав на користування і володіння її часткою земельної ділянки, оскільки актом технічної документації зазначено про погодження ОСОБА_2 на розмежування та виділення в натурі земельної ділянки. Крім того, копіями заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погоджено питання щодо розмежування та виділення в подальшому земельних ділянок. ОСОБА_1 особисто повідомила співвласника, про те, що має бажання вилучити в окрему адресу свою частину будинку.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги Державний акт про право власності на земельну ділянку 388,50 кв. м. НОМЕР_3, згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками земельної ділянки, 3/10 якої належить ОСОБА_1, 7/10 ОСОБА_2

Вказуючи на правомірність цього акту, суд першої інстанції вірно виходив з ст. ст. 81, 86, 87, 88,116,118 ЗК України (в редакції 2004 року), спільна власність на земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на землю із зазначенням відповідних часток земельної ділянки та власників цих часток.

Згідно з Постановою КМУ № 677 від 26.05.2004 року про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (в редакції 2004 року), Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі на час виготовлення технічної документації, передбачали оформлення та видачу державних актів із зазначенням відповідних часток, що належать власникам.

Вказаний акт ОСОБА_1 отримала, оскільки на даній земельній ділянці фактично знаходиться частина нерухомості, що їй належить, у зв'язку з чим вказане не може порушувати право ОСОБА_2 на отримання відповідного документу на її частку земельної ділянки. Більше того, між частиною ОСОБА_2 та частиною ОСОБА_1 більше ніж 30 років зведено паркан, який розмежує земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ч.8 ст.3 КАС України позивачем в адміністративній справі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов.

За приписами ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Із системного аналізу наведених норм КАС України вбачається, що особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням суб'єкту владних повноважень саме її прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту.

Оцінюючи встановлені під час судового розгляду обставини та підстави звернення позивача до суду, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача безпосередньо не зачіпає права та інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при прийнятті пунктів 13, 14, 15 рішення Кіровоградської міської ради від 15 червня 2004 року № 1076 «Про регулювання земельних відносин» діяв в межах своїх повноважень, у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто, з врахуванням усіх обставин, що мають значення при прийнятті рішення.

Отже, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, на адресу Вищого адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв'язку із смертю позивача.

Присутні в судовому засіданні особи проти заявленого клопотання не заперечували.

На підтвердження вказаних у клопотанні обставин, третя особа надала суду оригінал витягу актового запису про смерть ОСОБА_2 та нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 157 Кодексу суд закриває провадження у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Допуск правонаступництва спірними правовідносинами не підтверджено.

У відповідності до ч. 2 ст. 228 КАС України суд касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Доказів виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року у справі № 2а-2957/11 до суду не надано.

З огляду на викладене, керуючись статтями 157, 221, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року у справі № 2а-2957/11 скасувати.

Постанову Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2011 року визнати такою, що втратила законну силу.

Провадження у справі № 2а-2957/11 за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської міської ради, треті особи: ОСОБА_1, Управління земельних ресурсів у м. Кіровограді, про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно

Суддя Н.В. Васильченко