Справа № 2-а-6/10
Суддя: Курочкіна О. М.
Дата ухвалення: 2010-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-а-6/10р.
30 квітня 2010 року Петропавлівський районний суд
Дніпропетровської області
у складі головуючої судді Курочкіної О.М.
при секретарі Лукіній Л.Г.
за участю прокурора Смолова Р.О.
представника ОСОБА_1
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом прокурора Петропавлівського району в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради про скасування рішення та визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_3 селищної ради щодо захисту прав ОСОБА_1
До суду звернувся прокурор Петропавлівського району з позовом до ОСОБА_3 селищної ради в інтересах ОСОБА_1 з приводу порушення її прав, виходячи з наступного.
В обґрунтування позову зазначив, ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету № 72 від 11.03.1992 року ОСОБА_3 селищної ради по вул.Червона. 67 с.м.т.Петропавлівка Дніпропетровської області використовувала закріплену за нею земельну ділянку розміром 0,01 га. протягом більше 16 років.
ОСОБА_1 15 квітня 2008 року звернулась до ОСОБА_3 селищної ради з приводу приватизації належної їй земельної ділянки по вул.Червона.67 с.м.т.Петропавлівка Дніпропетровської області, однак приватизацію земельної ділянки здійснено не було у зв'язку із спірністю зазначеного питання.
Крім того встановлено, що на підставі рішення № 136-8/У від 12.03.2007 року та № 177-12/У від 21.08.2007 року земельну ділянку площею 0.1346 га. для обслуговування житлового будинку та площею 0,02 га. для ведення особистого селянського господарства по вул.Червона,67 с.м.т.Петропавлівка передано ОСОБА_4. проживаючої по вул.Комсомольська. 139 в с.м.т.Петропавлівка Дніпропетровської області. На підставі рішення № 219-13/У від 23.10.2007 року змінено призначення земельної ділянки - для ведення комерційної діяльності. На підставі зазначених рішень селищної ради ОСОБА_4 видано державний акт ЯЕ № 955980 на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0.1045 га. по вул.Червона. 67 г.м.т.Петропавлівка та № ЯЕ № 955981 на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0.0299 га. по вул.Червона, 67 с.м.т.Петропавлівка.
Зазначені дії ОСОБА_3 селищної ради є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. виходячи з наступного.
Рішення № 136-8/У від 12.03.2007 року та № 177-12/У від 21.08.2007 року щодо безкоштовної передачі у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0.1346 га.. для ведення особистого селянського господарства площею 0.02 га. ОСОБА_4 за вказаною вище адресою, прийняте ОСОБА_3 селищною радою незаконно,скільки у порушення вимог п.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ршення виконавчого комітету з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Разом з тим. приймаючи рішення про безкоштовну передачу земельної ділянки ОСОБА_4 за вказаною вище адресою, органом місцевого самоврядування не скасовано рішення № 72 від 11.03.1992 року про закріплення земельної ділянки по вул.Червона.67 в с.м.т. Петропавлівка у розмірі 0,01 га. за ОСОБА_1

У подальшому, діючи у порушення вимог ст. 119 Земельного кодексу України, відповідно до вимог якої громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом більше 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутись до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким в даному випадку є ОСОБА_3 селищна рада, з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування, даним органом місцевого самоврядування не прийнято рішення про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_1 по вул.Червона. 67 смт Петропавлівка, а навпаки, земельну ділянку, яка вже була закріплена та перебувала у користуванні ОСОБА_1, передано у власність ОСОБА_4

У свою чергу зазначене вказує на порушення ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в частині здійснення місцевого самоврядування на принципах законності.

Необхідність подання даної заяви в інтересах ОСОБА_1 полягає у забезпеченні щодо додержання і правильного застосуванням законів місцевими Радами в особі ОСОБА_3 селищної ради, поновлення порушених прав ОСОБА_1, яка не в змозі самостійно захистити свої права оскільки по своєму соціальному статусу є пенсіонером, не володіє юридичними .знанням.

У зв"язку з тим. що державний акт ЯЕ № 955980 на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0.1045 га. по вул.Червона. 67 с.м.т.Петропавлівка та № ЯЕ № 955981 на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0299 га. по йул.Червона, 67 с.м.т.Петропавлівка. видані на ім'я ОСОБА_4 є такими, що видані на підставі рішень, які є не законними, то й самі державні акти по своїй суті є також не законними.

Оскільки відповідно до ст.378 Цивільного кодексу України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду, а відповідно до вимог п.г ч.З ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється крім інших способів, також і шляхом визнання прав, в даному випадку права власності. п.г.ч.З ст. 152 Земельного кодексу України -- шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування - в даному випадку рішень № 136-8/У від 12.03.2007 року, № 177-12/У від 21.08.2007 року про безкоштовну передачу ОСОБА_4 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, № 219-ІЗ/У від 23.10.2007 року про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_4

На підставі вищевикладеного прокурор просить винести рішення, яким скасувати як прийняті з порушенням чинного законодавства рішення № 136-8/У від 12.03.2007 року та № 177-12/У від 21.08.2007 року про безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення селянського господарства ОСОБА_4 за адресою: с.м.т.Петропавлівка, вул.Червона. 67.. № 219-13/У від 23.10.2007 року про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_4

Від вимог скасувати як не законні державні акти ЯЕ № 955980 на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0.1045 га. по вул.Червона. 67 с.м.т.Петропавлівка та № ЯЕ № 955981 на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0.0299 га. по вул.Червона. 67 с.м.т.Петропавлівка, видані на ім'я ОСОБА_4 в судовому засіданні прокурор відмовився.

Щодо вимог визнати право власності на земельну ділянку розміром 0,01 га. по вул. Червона,67 с.м.т.Петропавлівка Дніпропетровської області за ОСОБА_1 В.1. прокурор в судовому засіданні вимоги не змінив.

Заборонити ОСОБА_4 проводити будь-які дії. направлені на відчуження земельної ділянки, а також користування земельною ділянкою шляхом проведення будівельних та інших робіт на земельній ділянці, розташованій по вул.Червона, 67 с.м.т.Петропавлівка від прокурора письмової заяви про їх відмову не надійшло.

В судовому засіданні прокурор змінені позовні вимоги в інтересах ОСОБА_1підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що сільською радою порушено право не тільки ОСОБА_1, а інших трьох осіб похилого віку.

Позивачка змінені позовні вимоги в її інтересах заявлені прокурором підтримала в повному обсязі зазначила, що вона більше 16 років обробляла цю землю на підставі рішення органів влади, була добросовісним,відкритим користувачем, всі бачили і знали, що вони вчотирьох обробляли по 0,01 га землі біля їх багатоквартирного будинку і отримали ці ділянки згідно рішення сільської ради під городи, а ОСОБА_4 придбала невідомо яким чином будинок і найближчим часом , в 2007 не повідомивши їх оформила всю землю на себе, крім того при спілкуванні з ОСОБА_4 вона запевняла, що буде і надалі дозволяти їм користуватись землею, а коли почала ставити бетонну загорожу , позивачка разом з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернувшись до сільської ради дізнались, що вона майже оформила вже все на себе, а коли вони звернулась для визнання права власності на зазначену земельну ділянку то спершу на комісії їх запевнили щоб вони не хвилювались що ніхто їх землю в них не забере, а потім розгляд її заяви у квітні 2008 року перенесли, а у серпні 2008 року повідомили, що вона може використовувати 4 частину залишку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Межі земельної ділянки ОСОБА_4 з нею та з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як з користувачами не узгоджували .

Крім того позивачка зазначила, що вона разом з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були присутні на засіданні постійної комісії, рішення було прийнято на їх користь, але письмово рішення їм на їх вимогу не дали і потім вона отримала письмову відповідь з відмовою за підписом голови сільської ради.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 позов прокурора підтримав і зазначив, що 4 особи похилого віку протягом 16 років користувались земельними ділянками розміром по 0,01 га наданими їм рішенням виконкому які крім того затверджені сесією ОСОБА_3 селищної ради, а потім дізнались люди, що землю отримала в приватну власність ОСОБА_4, ділянку вона загородила і земля на цей час занедбана. Про видачу земельних ділянок у користування була відповідна відмітка в кадастровій книзі. Працівники сільської ради взагалі не звернули увагу на порушені права громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і особисто ОСОБА_1 крім того їх посилання на те, що на залишку землі є самовільні забудови зазначеними громадянами, неправомірні так як придомові забудови проектувались разом з домом і призначались для зберігання твердого топлива і взагалі вони за межі двору буд 58 по вул.. Радянській не виходять.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що строк звернення до суду пропущено, так як рішення прийнято 21.08.2007 року, а прокурор звернувся 17.12.2008 року. Наполягає, на застосуванні ст..99 КАС України як підставі для відмови у позові. Вважає, що рішення щодо ОСОБА_1селищної ради не правомірне так як у ньому не зазначено з якою метою надані ділянки позивачці та іншим.

Представник відповідача ОСОБА_9, зазначив, що займає посаду сільського голови позов не визнав зазначив, що влітку позивачці, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пропонували земельні ділянки в тов. «Ветеран», але вони відмовилась тому, що 0,01 га біля будинку, а ці ділянки далеко. Крім того по даним архітектора там було 0,18 га ділянка, але сільська рада знаючи, що там займають люди під городи землю відняли ділянку розміром 0,04 га. Крім того ОСОБА_9 зазначив, що в 2007 році вирішувалось право власності ОСОБА_4 на зазначену ділянку, а чому вони мовчали раніше йому не зрозуміло. Крім того вважає, що рішення виконкому про виділення земельної ділянки ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незаконні тому, що вони повинні бути затверджені сесією, крім того текст написано неправильно, в законі немає терміну «закріпити» земельну ділянку.

Крім того при обстеженні зазначеної ділянки працівниками селищної ради встановлено, що є більш як 0,05 га земельної ділянки на якій розташовані господарчі споруди, які самочинно збудовані, але є можливість використовувати цю ділянку позивачці.

Представник третьої особи ОСОБА_4 позов не визнав, зазначив, що ОСОБА_4 є належним власником земельної ділянки, вважає, що рішення 1992 року прийняте щодо ОСОБА_1 було неправомірним так як не зазначено з якою метою надавалась ділянка і повинно було бути скасоване .Вважає, що не може бути порушене право позивачки ОСОБА_1, так як не можна порушити право, яке не існує.

ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що вивезла біля 50 машин сміття з цієї землі, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 дійсно садили городи, коли вона отримала право власності на земельну ділянку, вважала за потрібне її огородити.

Представник ТОВ «Геосервіс» смт. Васильківське підтвердив, що з ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 межі земельнох ділянки ОСОБА_4

не узгоджували.

Допитана в якості свідка начальник відділу земельних ресурсів ОСОБА_10 зазначила, що земельна ділянка закріплена за будинком ОСОБА_4, ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на схемі не зазначені як належні користувачі, тож з ними не узгоджувалось питання при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю.

Свідок ОСОБА_11 , що є секретарем селищної ради зазначила, що дійсно питання було спірне, але про те, що у позивачки, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є рішення про закріплення земельної ділянки та відповідний запис в кадастровій книзі зясовано було пізніше, працівники сільської ради виходили робили заміри, крім того з земельна ділянка ОСОБА_4В.з 0,17 га була зменшена до 0,1344 га , підтвердила, що відповідальна за встановлення меж землевпорядник, тож майже залишок землі у розмірі 0,04 га вони можуть займати, ніхто не винний, що громадяни побудували там самовільно сараї. Крім того вважає, що позивачка повинна була знати що земельна ділянка оформляється на ОСОБА_4, тому що не могла не бачити як працювали представники ТОВ «Геосервіс» смт. Васильківське, підтвердила, що телефонувала ОСОБА_1 з повідомленням, що у них хочуть забрати землю після виготовлення державного акту ОСОБА_4

Підтвердила, що офіційно ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_5, зЩетініною Г.Д. та ОСОБА_7 не повідомляли про виділення земельної ділянки ОСОБА_4

Сесія повинна була прийняти рішення про задоволення чи відмову по заяві ОСОБА_1, відповідальним за підготовку матеріалів і проекту рішення землевпорядник, а рішення 1992 року є чинним.

Допитана в якості свідка землевпорядник ОСОБА_3 селищної ради ОСОБА_12 повідомила, що за домоволодінням, власником якого стала ОСОБА_4 була закріплена згідно кадастрової книги значно більша за розміром земельна ділянка ніж вона отримала, вважає рішення виконкому про закріплення земельної ділянки за гр. ОСОБА_1 та іншими неправомірним, так як в ньому не зазначено з якою метою надана земельна ділянка, на час розгляду справи в суді їй вже було відомо, що рішення виконкому про закріплення земельної ділянки за гр. ОСОБА_1 було затверджено сесією, коли виділялась земельна ділянка ОСОБА_4 про затвердження рішення виконкому сесією не знала і не перевірила, вважає, що позивачка та інші користувачі, а саме. ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не оформили право оренди чи право власності на землю ще в 2002 році, особисто вона їх не викликала, будь які питання щодо користування земельної ділянки не зясовувала, вважає, що ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 користуються земельною ділянкою неправомірно, у них відсутні документи , які б визначали межі їх земельних ділянок.

Представниками відповідача визнано,що залишок землі після виділення земельної ділянки ОСОБА_4 частково асфальтований , частково під самовільними забудовами, частково непридатний для використання під город.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6, після замірів влітку 2008 року земельної ділянки повідомила ОСОБА_1 ОСОБА_5, та ОСОБА_7 і вони зрозуміли, що в них будуть забирати землю, коли у грудні ОСОБА_4встановлювала паркан, плакали просили її щоб вона не плюндрувала їх ділянки, повідомили, що звернулись до суду, але вона не зважила на їх прохання. Крім того в квітні 2008 року подали заяви про приватизацію своїх ділянок.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 показав, що він є депутатом і членом постійної комісії з питань агропромислового комплексу, землекористування та природоохоронної діяльності , підтвердив, що на засіданні комісії розглядалось питання ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6та ОСОБА_7, вони звернулись з проханням захистити їх городи, бо бачили як голова сільради ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_4 ходили по ділянці і вбивали кілки, члени комісії переконавшись, що заявники внесені до кадастрової книги на першому засіданні одноголосо проголосували за те, щоб залишити городи заявникам, навіть сказали їм щоб вони йшли додому спокійно, запевнили, що ніхто їх землю не забере, але на другому засіданні зазначеної комісії, яке проводилось в кабінеті сільського голови ОСОБА_9, питання вирішувалось вже по іншому, ОСОБА_13 навіть запропонував, в звязку з тим, що питання спірне вийти на місцевість розбити кілочки і узаконити ,але землевпорядник ОСОБА_12 зазначила що можна це вирішити по різному і фактично ухилилась від запропонованої пропозиції. Рішення комісією фактично не було прийнято і на сесії запропонували , якщо це питання спірне тож хай звертаються до суду.

Допитана в якості свідка архітектор ОСОБА_14 вважає недоцільним приватизацію земельних ділянок під город, так як є план розбудови смт. Петропавлівка.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійсно більш як 15 років обробляють свої ділянки, при вирішенні питання про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_4, зазначені жінки селищною радою попереджені не були і депутати не знали про прийняті рішення 1992 року, дійсно не повинно бути так щоб один раз комісія задовольнила прохання позивачки і інших, а потім розглядаючи повторно відмовила, це помилка сільської ради, вважає, що рішення 1992 року в повній мірі правомірне, підтвердив, що приймав участь у складанні плану земельної ділянки по вул. Червона №67 про що був складений акт від 12.12.2009 року, не підписав тому, що на момент виготовлення його не було, підтвердив, що це саме той документ. Розмови були про скасування рішень 1992 року але вони не скасовані, сесія розглядає питання як про право користування так і про право приватної власності. Зазначив, що при вирішенні питання про виділення земельної ділянки ОСОБА_4 не зазначалось на сесії що є спірні питання, вважає, що земельні ділянки ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повинні бути повернуті

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 показала, що в 1992 році вона працювала секретарем селищної ради і колишній власник будинку ОСОБА_4 була ОСОБА_17 вона була хвора і звернулась до селищної ради з проханням віддати зайву землю людям для обробки, так як вона сама невзмозі її обробляти через поганий здоровя , інвалідність, громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшли до селищної ради написали заяви, всі були присутні при прийнятті рішення, навіть інвалід ОСОБА_17 і їм ця земля була надана.

ОСОБА_16 зазначила, що особисто разом з землевпорядником виїхали на місце, розбили земельні ділянки встановили кілочки, було зроблено викопіювання і всі залишились задоволені, чому на сьогодні порушуються права ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не розуміє так як рішення прийняті в 1992 році правомірні, межі встановлені, в головний документ кадастрову книгу відповідні записи щодо ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внесено. Зазначила, що земельні ділянки надавались під городи. Добре памятає, що власник будинку ОСОБА_17 письмово відмовилась від земельної ділянки розміром 0,04 га.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_18, який є головою постійної комісії з питань агропромислового комплексу, землекористування та природоохоронної діяльності не зміг дати пояснення чому перше рішення комісії де вони одностайно проголосували за те, щоб залишити городи заявникам,письмово не оформлено, зазначив вони користувались земельною ділянкою за призначенням, садили город, тож їм ніякого рішення і непотрібно було. Крім того ОСОБА_18 зазначив, що він вже не виконує обовязки голови зазначеної комісії, рішення про це немає, визнав, що він самоусунувся від цього і тому кінцеві наслідки зазначеного питання йому невідомі.

Додатково допитаний в якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що після повторного розгляду питання ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 голова сільської ради запропонував на сесії скасувати рішення виконкому 1992 року про закріплення земельних ділянок за зазначеними особами, запевняв депутатів, що рішення виконкому селищної ради з цього питання не було затверджене на сесії, але він особисто звернувся до архіву знайшов відповідне рішення сесії, потім сільський голова ОСОБА_9 переконував депутатів, що рішення 1992 року були незаконні і що їх треба скасувати але депутати не проголосували за це рішення і сказали хай вирішує суд це питання щоб відновити справедливість, навіть головний землевпорядник району пропонувала переписати шнурову (кадастрову) книгу, коли він звернувся до землевпорядника селищної ради, то в новій книзі їх вже не було і вона при ОСОБА_13 внесла запис і сказала що вини були там. А те, що на комісії всі одностайно проголосували на користь позивачки і інших взагалі протокольно не оформлено, тому, ще це комусь було невигідно. Вважає, що всі порушення пішли від голови селищної ради та землевпорядника, вони порушували закон і недобросовісно ставляться до своїх обовязків. Підтвердив, що ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звертались з заявою про приватизацію, але комісія не розглядала, так як вже справа слухалась в судовому порядку, а ОСОБА_4 за цей час оформляла документи. Членів комісії ввели в оману при розгляді заяви ОСОБА_4, повідомили, що вона придбала хату і має право на приватизацію, вже потім коли звернулись позивачка і інші вони прийшли на город і побачили, що земля обробляється і часник і полуниця посаджені. На другому засіданні були і землевпорядник і ОСОБА_4 яка на комісії запропонувала і надалі користуватись зазначеним особам городами, але він не вірив їй вже тоді, а взагалі скарга ОСОБА_1 фактично комісією була проігнорована.

Крім того ОСОБА_13 двічі звертався до голови комісії з проханням надати рішення і матеріали протоколів про розгляд питань ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 але ОСОБА_18 йому відмови і пояснив, що він особисто прийде до суду і дасть свідчення.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що він є членом земельної комісії селищної ради і що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 подавали заяви про приватизацію земельних ділянок. Всім членам комісії було відомо, що вони добросовісно користувались ділянками і на комісії вирішили на їх користь, чому в протоколі зазначено інше не знає.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він є членом земельної комісії селищної ради і що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 подавали заяви про приватизацію земельних ділянок. Всім членам комісії було відомо, що вони добросовісно користувались ділянками і на комісії вирішили питання на їх користь , чому в протоколі зазначено інше не знає.

Суд з`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, якими сторони обґрунтували свої позиції по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що сторони знаходяться в публічно-правових відносинах, які врегульовані КАС України.

Спори, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Позивачка добросовісно, відкрито і безперервно користувалася земельною ділянкою до осені 2008 року.

15.04.2008 року ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до ОСОБА_3 селищної ради з заявами про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу постійної комісії з питань агропромислового комплексу, землекористування та природоохоронної діяльності №13 від 17.04.2008 року підтверджується, що комісія розглянула:

питання за №5 про зміну цільового призначення земельної ділянки площею 0,0299 га по вул.. Червона 67, яка належить ОСОБА_4 і вирішила затвердити технічну документацію;

питання за №9 про розгляд заяви ОСОБА_4 про відкладення надання рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,04 га по вул.. Червона 67 громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і вирішила прийняти до уваги заяву ОСОБА_4;

питання за №10 про розгляд заяв громадян ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про надання у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,04 га по вул.. Червона 67 і винесла рішення яким приймаючи до уваги заяву ОСОБА_4 з проханням відкласти розгляд заяв ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про надання рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,04 га по вул.. Червона 67 відклали до наступної сесії розгляд заяв громадян про надання у власність земельної ділянки в звязку з невирішеним спірним питанням стосовно даної земельної ділянки.

Станом на день звернення до суду з відповідним позовом, відповідне рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки позивачу ОСОБА_3 селищною радою не прийнято.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що виконавчим комітетом ОСОБА_3 селищної ради 11.03.1992 року за №72 було прийнято рішення про закріплення земельної ділянки за ОСОБА_1, зазначене рішення було затверджене 24.07.1992 р. на Х1Усесії ХХ1 скликання ОСОБА_3 селищної ради, ОСОБА_1 добросовісно, відкрито і безперервно користувалася земельною ділянкою протягом більше 15 років.

В кадастровій книзі є відповідні записи про закріплення за ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7земельних ділянок розміром 0,01 га за кожною.

При винесенні рішення суд керується наступним :

громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу Х Перехідні положення ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством;

згідно з положеннями статті 119 ЗК передача громадянину у власність або в користування земельної ділянки, якою він добросовісно, відкрито і безперервно користується протягом 15 років за відсутності документів про право на цю земельну ділянку, здійснюється у порядку, встановленому ЗК. Зворотної дії в часі ця норма не має.

Суд відхиляє заперечення відповідача, щодо того, що в рішеннях про закріплення земельної ділянки за ОСОБА_1не зазначена мета відведення земельної ділянки ОСОБА_1, та те, що позивачка не отримала документ на право володіння ділянкою, так як належна підготовка проекту рішення та його прийняття є обовязком органів місцевого самоврядування, судом встановлено, що позивачка була добросовісним, відкритим користувачем понад 15 років, від земельної ділянки не відмовлялась, для укладання договору оренди до неї ніхто не звертався,крім того суд враховує, що зазначені рішення до цього часу не скасовані і є чинні, суд відхиляє заперечення відповідача в частині несплати податку за використання земельної ділянки, так як позивачка як вчитель, пенсіонер звільнена від сплати зазначеного податку і даний факт визнаний учасниками судового розгляду.

Суд відхиляє заперечення відповідача та третьої особи щодо неналежності користування земельною ділянкою ОСОБА_1 в звязку з відсутністю договору оренди так як тільки після 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. № 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 116 Земельного кодексу України передбачає , що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Суд відхиляє як не обґрунтовані наполягання представника відповідача про застосування позовної давності як підстави для відмови у позові.

ОСОБА_1І будучи належним користувачем земельної ділянки належним чином звернулась до селищної ради 15.04.2008 року з проханням надати їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,01 га по вул. Червона 67.

29.07.2008 року за вихідним №728 ОСОБА_1І отримала письмову відповідь за підписом селищного голови про те, що її питання розглядалось на засіданні постійної комісії з питань агропромислового комплексу, землекористування та природоохоронної діяльності та на сесії селищної ради і депутати не змогли прийняти рішення про передачу їй у приватну власність земельної ділянки для ОСГ в звязку з відсутністю землі для використання за даним цільовим призначенням.

Судом встановлено, ОСОБА_1І не знала і не могла знати про прийняття рішення №136-8/У від 12.03.2007 р. про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4

Суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо неправомірності рішення виконкому і сесії ОСОБА_3 селищної ради про закріплення за ОСОБА_19 земельної ділянки розміром 0,01 га обґрунтовуючи тим, що в супереч ст.17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. рішення прийнято виконкомом, судом встановлено, відповідно до архівних документів, зазначене рішення закріплено відповідним рішенням сесії , яке залучено як доказ до матеріалів справи.

Суд враховує, що на розгляд сесії депутатів ОСОБА_3 селищної ради ставилось питання про скасування рішень від 11.03.1992 року про закріплення земельних ділянок по вул.Червона.67 в с.м.т. Петропавлівка у розмірі 0,01 га. за ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_5, та ОСОБА_7 але депутати не проголосували за прийняття цього рішення.

Суд, враховуючи похилий вік та хвилювання, критично ставиться до свідчень свідка ОСОБА_6, про те, що позивачка і вони всі дізналась про їх порушене право влітку 2008 року, коли на городі все цвіло, картопля, посилаючись, що саме в цей час вона бачила заміри ТОВ «Геосервіс» смт. Васильківське, так як на підставі зазначених замірів було винесено рішення від 21.08.2007 року.

При винесенні рішення суд враховує, що протокол засідання постійної комісії з питань агропромислового комплексу, землекористування та природоохоронної діяльності суперечить свідченням ОСОБА_1, та членів постійної комісії, які стверджують, що рішення комісії було на користь позивачки.

Суд враховує, що відповідно до ст.142 Земельного кодексу України позивачка ОСОБА_1 добровільно не відмовилась від ділянки, питання про припинення користування земельною ділянкою ОСОБА_1 органами місцевого самоврядування не розглядалось.

Отже, виходячи з викладеного, заява позивачки фактично залишена без розгляду, а листи за № 440 та № 802. в 2008 році не є рішеннями, навпаки, свідчать про порушення права позивачки на своєчасний правомірний та встановлений законом порядок розгляду заяви .

Так, згідно вимог ч.1 ст. 134 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, яка знаходиться в межах території України є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України органи місцевого самоврядування та державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Відповідно до вимог п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Законом, тим самим, передбачено, що способом волевиявлення селищної ради, як власника земельної ділянки, є рішення сесії щодо розпорядження відповідною ділянкою і надано селищним радам право самостійно визначати висновки по розгляду питання щодо надання земельної ділянки.

Отже, питання про набуття в установленому порядку права власності повинно розглядатись відповідачем за відповідною процедурою.

У відповідності до частини 1 статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень селищних рад належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Таким чином, відповідачем на сьогоднішній день не прийнято рішення про виділення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, оскільки на пленарному засіданні ради таке питання не розглядалося.

Стаття 118 Земельного кодексу України, передбачає, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», у відповіді позивачу не роз'яснено порядку оскарження прийнятого рішення.

У відповідності зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Всупереч ст.71 КАС України відповідачем не було доведено правомірності бездіяльності ОСОБА_3 селищної ради по розгляду заяви ОСОБА_1

При цьому, ст. 77 п. 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, вказаною нормою Закону встановлено преюдиціальне значення факту рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування з приводу розгляду питань регулювання земельних відносин.Отже, питання про набуття в установленому порядку права власності повинно розглядатись відповідачем за відповідною процедурою.

Виходячи з зазначеного суд вважає необхідним зобовязати відповідача належним чином розглянути заяву ОСОБА_1та прийняти правомірне рішення.

Керуючись чинним законодавством суд вважає своїм обовязком закрити провадження по справі в частині позовних вимог.

Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 8790, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143146, 149, 151, 153158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу України в порядку цивільного судочинства розглядаються справи за заявами, зокрема:

з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками;

- про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведених обставин, проаналізувавши субєктний склад учасників спірних правовідносин та характер таких відносин, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог:

скасувати як прийняті з порушенням чинного законодавства рішення № 136-8/У від 12.03.2007 року та № 177-12/У від 21.08.2007 року про безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення селянського господарства ОСОБА_4 за адресою: с.м.т.Петропавлівка, вул.Червона. 67.. № 219-13/У від 23.10.2007 року про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_4 та щодо вимог визнати право власності на земельну ділянку розміром 0,01 га. по вул. Червона,67 с.м.т.Петропавлівка Дніпропетровської області за ОСОБА_1 В.1.

В решті позовних вимог відмовити.

Керуючись глав 27, 33, 34 ЦК України, п.5 ст. 121 ч.1 ст. 134 та ч. 1 ст. 14 Конституції України, ст.1, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 118, 119 Земельного кодексу України ст.ст.6, 17, 60. 117, 171 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов прокурора Петропавлівського району в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради про скасування рішення та визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_3 селищної ради щодо захисту прав ОСОБА_1І.І.задовольнити частково.

За позовними вимогами про скасування як прийнятих з порушенням чинного законодавства рішення № 136-8/У від 12.03.2007 року та № 177-12/У від 21.08.2007 року про безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення селянського господарства ОСОБА_4 за адресою: с.м.т.Петропавлівка, вул.Червона. 67 № 219-13/У від 23.10.2007 року про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_4 та щодо вимог визнати право власності на земельну ділянку розміром 0,01 га. по вул. Червона,67 с.м.т.Петропавлівка Дніпропетровської області за ОСОБА_1 В.1 провадження у справі закрити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 селищної ради по розгляду заяви та неприйняттям рішення по заяві ОСОБА_1

Зобовязати відповідача належним чином розглянути заяву ОСОБА_1та прийняти правомірне рішення .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення в апеляційний суд Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.М.Курочкіна