Справа № 818/9040/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2014 р. м. Київ К/800/19586/14

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2014 року К/800 /19586/14 м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.

суддів : Горбатюка С.А. Зайця В.С.

при секретарі Романишин О.В.

з участю представників позивача Кліменченка С.В. відповідача Борисової Т.М

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу Сумської митниці Міністерства доходів і зборів на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 р. по справі № 818/9040/13а за позовом Приватного виробничого підприємства «Вибір» до Сумської митниці Міндоходів про скасування рішення -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 р. Публічне виробниче підприємство "Вибір" звернулось до суду з позовною заявою до Сумської митниці Міндоходів, в якій просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 805130000/2013/000204/1 від 16 грудня 2013 року, визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 805130000/2013/00213 від 16 грудня 2013 року, стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного виробничого підприємства "Вибір" витрати по сплаті судового збору в розмірі 137,64 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 р., позовні вимоги задоволено.

Сумська митниця Міндоходів, не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, подала касаційну скаргу, в якій просить ці рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Скарга обґрунтована невірним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судом та обґрунтованість застосування норм матеріального права до вирішення спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів підстав до її задоволення не знаходить.

Як встановлено судом, 18 жовтня 2013 року між позивачем і Pan- Century Oleochemicals Sdn.Bhd. (Малайзія) укладено контракт №PCOSB/PIE/1810 на поставку пальмітинової кислоти ПАЛЬМАК 80-16 (а. с. 11).

Позивачем 16 грудня 2013 року подано до Сумської митниці Міндоходів пакет документів для митного оформлення товару. Митна вартість товару була визначена позивачем за першим (основним) методом - за ціною договору (Контракту) щодо товарів , які імпортуються, який визначено ст.57 Митного кодексу України.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу такі документи:

- контракт № PCOSB/PIE/1810 від 18.10.2013 р.;

- сертифікат про походження товару № 113/11/13 від 21.10.2013 р.

- залізнична накладна № 42188086 від 09.12.2013 р.

- коносамент (bill of lading) № 95 від 11.11.2013 р.;

- платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 340 від 23.10.2013 р.;

- інвойс № 90052487 від 11.11.2013 р.;

- сертифікат аналізу (certificate of analysis) № 8016UC0615 від 11.11.2013 р.;

- сертифікат аналізу (certificate of analysis) № 8016UC0616 від 11.11,2013 р.;

- сертифікат аналізу (certificate of analysis) № 8016UC0617 від 11.11.2013 р.

Відповідач 16 грудня 2013 року зробив електронний запит (повідомлення) щодо надання додаткових документів для підтвердження вартості товару.

Відповідно до даного запиту відповідач вимагав надати наступні додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару;

4) копію митної декларації країни відправлення;

5) висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

ПВП "Вибір" додатково не надав витребувані документи, оскільки на його думку відповідач в порушення норм Митного кодексу України у своєму запиті не конкретизував перелік документів (в т.ч. не зазначив про які договори (угоди, контракти) з третіми особами йде мова) і обмежився лише загальними назвами документів, а також не обґрунтував яким чином витребувані документи можуть свідчити про вартість товару.

Сумською митницею Міндоходів 16.12.2013 року прийнято рішення №805130000/2013/000204/1 про коригування митної вартості товарів, згідно якого основний метод визначення митної вартості товару не застосовується, а митна вартість ввезеного товару визначена з використанням другорядного методу, за ціною попередньої ВМД (а. с. 21)

Відповідачем 16.12.2013 р. видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №805130000/2013/00213 (а. с. 22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що митна вартість товару - пальмітинової кислоти - в декларації митної вартості декларантом була визначена правильно, за відповідним договором та специфікаціями до нього. Декларант надав усі необхідні документи, що підтверджують таку вартість, а наявність підстав для застосування резервного методу визначення митної вартості товару, як і обґрунтованість здійсненого коригування його вартості, митним органом не доведено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено,

- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Суд першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не погодились із доводами відповідача , що на момент подачі позивачем відповідної митної декларації банківський платіжний документ, а також рахунок №10005159 від 21.10.2013 року, відповідно до якого була здійснена оплата за імпортований товар до митного оформлення декларантом не надавалась та банківський платіжний документ не мав достовірних відомостей та не підтверджував виконання умов контракту

Згідно платіжного доручення № 340 від 23.10.2013р., яке надавалося під час митного оформлення вантажу в графі призначення платежу зазначено не тільки проформа-інвойс № 10005159 від 21.10.2013р., а і номер та дата укладеного контракту.

Відповідно до п. 4.1 та 5.1. контракту №PCOSB/PIE/1810 від 18.10.2013р. оплата за продукцію здійснюється шляхом попередньої оплати в розмірі 51 480,00 доларів США, що становить 100% вартості товару (а.с.11).

ПВП "Вибір" 23 жовтня 2013 року здійснено оплату за товар у відповідності до умов контракту та перерахувало на користь продавця 100% попередньої оплати в розмірі 51 480,00 доларів США, що підтверджується наданим відповідачу при митному оформленні платіжним дорученням № 340 від 23.10.2013р. (а.с.15).

Після відвантаження товару на адресу ПВП "Вибір" на умовах визначених контрактом, разом з товаром продавцем було направлено і основний інвойс № 90052487 від 11.11.2013 року, який в подальшому був пред'явлений Сумській митниці при митному оформленні товару.

Крім того, в проформі-інвойсі № 10005159 від 21.10.2013р. (який був зазначений в платіжному дорученні) як і в рахунку № 90052487 від 11.11.2013р. назва товару, його вартість та кількість, реквізити контракту повністю співпадають, немає жодних розбіжностей, що виключають можливість будь - яких сумнівів відносно реальної вартості товару.

Суди обґрунтовано зазначили про безпідставність доводів відповідача про наявність декількох поставок за контрактом, оскільки згідно змісту зазначеного контракту №PCOSB/PIE/1810 від 18.10.2013р. поставка товару є одноразовою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої та апеляційної інстанцій, що усі відомості про товар та його вартість у документах які були надані Сумській митниці, за своїм змістом не суперечать один одному, оскільки свідчать про незмінність ваги та ціни товару протягом усього шляху слідування, а тому твердження відповідача про можливість декількох поставок за вищевказаним контрактом є безпідставними.

Щодо твердження відповідача про те , що платіжне доручення № 340 від 23.10.2013р. оформлене з порушенням вимог діючого законодавства оскільки в ньому зазначена недостовірна інформація (в графі "Призначення платежу") та діючим законодавством передбачений обов'язковий перелік інформації, яка повинна зазначатися в даній графі суд обґрунтовано зазначив наступне.

Згідно змісту платіжного доручення № 340 від 23.10.2013р. в графі "призначення платежу" зазначено не тільки проформа-інвойс № 10005159 від 21.10.2013р., а і номер та дата укладеного контракту у відповідності до якого повинна була здійснена оплата за товар.

Порядок проведення безготівкових розрахунків та оформлення платіжних документів (доручень) визначений Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та постановою правління Національного Банку України від 28.07.2008р. № 216 "Про затвердження Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України", яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2008 р. за № 910/15601.

Згідно п. 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 2.2. постанови правління Національного Банку України від 28.07.2008р. № 216 визначено, що платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів..

Пункт 4.3. постанови правління Національного Банку України від 28.07.2008р. № 216 визначає, що уповноважений банк бенефіціара в разі отримання повідомлення про переказ коштів в іноземній валюті на користь юридичної особи або підприємця, у якому не заповнено графу "Призначення платежу" (немає посилання на договір або документ, на виконання якого від нерезидента-платника надійшли кошти в іноземній валюті) або в ній зазначена помилкова інформація, звертається до банку, що обслуговує платника, та/або до бенефіціара для з'ясування цього реквізиту в порядку, визначеному нормативно-правовими актами Національного банку..

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду , що діючим законодавством України не визначено перелік інформації яка в обов'язковому порядку повинна міститись в графі платіжного доручення "Призначення платежу", а тому ПВП "Вибір" з дотримання норм чинного законодавства здійснено заповнення платіжного доручення і зазначено номер і дату зовнішньоекономічного контракту, яка в повній мірі надає змогу ідентифікувати на якій підставі було здійснено платіж.

Відповідно до вимог Митного кодексу України будь які вимоги митного органу під час проведення митного оформлення (в тому числі і під час проведення консультацій) повинні бути оформлені виключно письмово.

Суд зазначає, що під час проведення консультацій митний орган повинен чітко зазначати які саме додаткові документи необхідно надати. Проте, відповідачем у своєму електронному запиті від 16.12.2013р. не наведено конкретних документів та не зазначено про наявні у нього сумніви щодо розбіжності у змісті отриманих документах.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку, що ПВП "Вибір" подано до Сумської митниці всі обов'язкові документи які підтверджували вартість товару та надавали змогу визначити вартість товару за першим (основним) методом.

Колегія суддів погоджується з думкою суду , що відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, а тому правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору.

Колегія суддів дійшла думки, що суди першої та апеляційної інстанції повно та всебічно дослідили обставини справи, вірно встановили характер спірних правовідносин, обґрунтовано застосували норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б потягли за собою ухвалення незаконного рішення, не встановлено.

Доводи касаційної скарги зазначений висновок суду не спростовують..

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сумської митниці Міністерства доходів та зборів залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 р. по справі № 818/9040/13а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді :