Справа № 2а-115/11/2408
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2014 р. м. Київ К/800/7793/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Васильченко Н. В., Калашнікової О. В., Леонтович К. Г.,
розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Чернівецької міської виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 30 листопада 2011 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року у справі № 2а-115/11/2408 за позовом ОСОБА_4 до Чернівецької міської виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до адміністративного суду з позовом, відповідно до уточнень якого просила: визнати протиправними дій Чернівецької міської виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо вимоги у наданні довідки про оподаткований дохід; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не донарахування та невиплати позивачу допомоги по вагітності пологах в сумі 13 692, 42 грн. та зобов'язати відповідача донарахувати та виплати зазначену допомогу; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неможливості призначення та виплати позивачу допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та зобов'язати відповідача провести розрахунок, призначити та виплатити позивачу зазначену допомогу на загальну суму в розмірі 11 102, 85 грн..

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 30 листопада 2011 року позов задоволено.

Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 16 січня 2014 року рішення суду першої інстанції змінив в частин розмірів спірних сум. Зобов'язав відповідача провести розрахунок, призначити та виплатити позивачу 11 094, 48 грн. допомоги в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та 13 692, 42 грн. недорахованої допомоги по вагітності та пологах.

Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанцій, Фонд звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач зареєстрована, як суб'єкт підприємницької діяльності, який з 28 листопада 2008 року здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, обліку та звітності шляхом сплати фіксованого податку.

З 17 квітня 2009 року по 21 серпня 2009 року, у зв'язку з вагітністю та пологами, позивач перебувала в стані непрацездатності.

12 серпня 2009 року позивач звернулась до Фонду із заявою щодо призначення та виплати їй допомоги по вагітності та пологах. До заяви, в числі інших документів, надала довідку ДПІ у м. Чернівці №7522/Д/17-509 від 10 липня 2009 року.

У задоволенні зазначеної заяви відповідачем відмовлено з підстав ненадання заявником довідки про оподатковуваний дохід.

Постановою Першотравневого районного суду від 15 липня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08 вересня 2010 року, у справі між тими ж сторонами, що і у цій справі, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення та невиплати позивачу допомоги по вагітності та пологах. Зобов'язано Фонд призначити та виплатити ОСОБА_4 допомогу по вагітності і пологах на підставі поданих нею документів.

На виконання вищезазначеного судового рішення, Фонд здійснив розрахунок та виплатив позивачу допомогу по вагітності та пологах в розмірі 27 844, 74 грн.

Позивач вважає, що при проведенні розрахунку відповідач недонарахував та не виплатив їй кошти в розмірі 13 692, 42 грн. (41 537, 16 грн. - 27 844, 74 грн.).

Крім того, з 08-11 вересня 2009 року, 21-26 жовтня 2009 року, 26 квітня - 5 травня 2010 року, 25 травня - 7 червня 2010 року, 18-26 жовтня 2010 року, 1-10 грудня 2010 року позивач тимчасово не працювала через хворобу, в зв'язку із чим зверталась до Фонду із заявою про призначення та перерахування їй допомоги по тимчасовій втраті працездатності.

Відповідач відмовив у задоволенні зазначеної заяви посилаючись на ненадання заявником довідки про оподаткований дохід.

Посилаючись на вищезазначені обставини суди дійшли висновку про неправомірність дій відповідача щодо не донарахування позивачу допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами та щодо відмови у задоволенні її заяви про нарахування та виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Колегія суддів вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним та таким, що не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та на повному і всебічному з'ясуванню обставин справи, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26 вересня 2001 року (далі - Порядок), розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок.

Та поряд слід врахувати, що виходячи з положень абзацу першого пункту 5 Порядку, якщо застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески менш як 6 календарних місяців, середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа), в яких сплачено страхові внески.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що для правильного визначення розрахункового періоду середнього доходу позивача для визначення розміру спірної виплати, суди мали з'ясувати за який місяць позивач сплатила перший страховий внесок, оскільки саме з першого числа цього місяця починається відповідний розрахунковий період.

Також судами не враховано, що оскільки страховий випадок позивача настав 17 квітня 2009 року, розрахунковий період має рахуватись до 1 квітня 2009 року.

Залишивши зазначене поза увагою, суди попередніх інстанцій прийняли до розрахунку суму чистого доходу позивача за І півріччя 2009 року вирахувавши з нього дні непрацездатності позивача, що призвело до безпідставного включення до розрахункового періоду - період 1 квітня 2009 року - 17 квітня 2009 року. Для правильного визначення розрахункового періоду у 2009 році, суди мали з'ясувати розмір отриманого позивачем доходу лише за І квартал 2009 року.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що спірні страхові виплати у зв'язку з вагітністю та пологами обраховувались виходячи з чистого доходу відповідача, а страхові виплати у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (хворобою) - виходячи з валового доходу позивача.

Зазначене на думку колегії суддів є свідченням неоднакового застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права щодо споріднених правовідносин, оскільки валовий та чистий дохід мають різні числові навантаження та не можуть застосовуватись за вибором або за бажанням сторін у спорі. Для вирішення порушеного спору, суди мали з'ясувати показники якого доходу (валового чи чистого) мають застосовуватись при обрахунку спірних виплат.

Вирішуючи зазначене питання, суди мають врахувати наступне.

Відповідно до пункту 8 Порядку, середній дохід добровільно застрахованої особи обчислюється виходячи із суми оподатковуваного доходу (прибутку), з якого сплачувалися страхові внески.

З огляду на наведене слід вважати, що середній дохід позивача має визначатись виходячи з суми її оподаткованого доходу (прибутку). Поряд слід відзначити, що суди при вирішенні порушеного спору, мають з'ясувати з якого саме доходу має сплачувати позивач страхові внески. Факт з якого доходу фактично сплатила позивач страхові внески має юридичне значення лише для встановлення правильності їх нарахування та сплати позивачем до цільового Фонду.

Відповідно до статті 1 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Таким чином, основною метою державного соціального страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є відшкодування матеріальних втрат (заробітної плати, доходу), які зазнає особа, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

З огляду на наведене, слід вважати, що страховому відшкодуванню підлягають лише ті матеріальні втрати, які фактично зазнає особа, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що касаційна інстанція відповідно до вимог статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вбачає за необхідне судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, вірно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 229, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Чернівецької міської виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - задовольнити частково.

Скасувати постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 30 листопада 2011 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року у справі № 2а-115/11/2408, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: