Справа № 2-а-209/10
Суддя: Линник В. Я.
Дата ухвалення: 2010-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-209/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2010 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді ЛинникаВ.Я.

при секретарі Кузнєцовій Л.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Ірпіні Київської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області у грудні 2009 р. надійшов зазначений вище позов.

Свій позов позивач мотивує тим, що вона є дитиною війни і має право на пільги, передбачені Законом України Про соціальний захист дітей війни, статтею 6 якого передбачено, що їй повинна виплачуватись соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Вказує, що у 2006 - 2007 роках їй така допомога не виплачувалась, а в 2008 році виплачувалась в неповному обсязі, лише 10%.

Зазначає, що законами України „Про державний бюджет України на 2006 рік і „Про державний бюджет України на 2007 рік було зупинено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, а Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України змінено редакцію ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» Однак, рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 «Про державний бюджет України на 2007 рік» та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 «Про державний бюджет України на 2008 рік» ці норми були визнані неконституційними.

На підставі викладеного просила суд визнати дії відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Ірпені Київської області протиправними у тому, що їй в 2006 р. не нараховувалась та не виплачувалась щомісячна державна соціальна допомога як «дитині війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а з 2007 р. і по цей час нараховується у неповному обсязі, лише 10%, зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у м.Ірпені нарахувати і виплатити на її користь недоплачену їй як „дитині війни" щомісячну державну соціальну допомогу за 2006 рік у сумі - 1 290. 60 грн.. за 2007 рік у сумі - 1 202, 25 грн., за 2008 рік у сумі - 1 158, 90 грн., за 2009 рік у сумі - 1195,2 грн., що разом складає 4 846,95 грн. (чотири вісімсот сорок шість гривень девяносто п'ять копійок), стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Ірпені Київської області на її користь інфляційні від щомісячної державної соціальної допомоги за 2006 рік у сумі - 149, 70 грн., за 2007 рік - 199, 57 грн., за 2008 рік - 258, 40 грн., що в сумі становить 607, 67 грн. (шістсот сім гривень шістдесят сім копійок), зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Ірпені проводити в подальшому нарахування та виплату їй щомісячно державної соціальної допомоги при нарахуванні пенсії, відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

В судове засідання позивач не зявилась, направила до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслали до суду письмове заперечення на позов, в якому, вказують, що позивачка знаходиться на обліку в управлінні ПФУ в м. Ірпіні та з 01.01.2008 р. отримує надбавку, передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та Постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року.

Зазначає, що статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте. Законами України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та «Про державний бюджет У країни на 2007 рік» зупинено дію ст. 6 Закону України ''Про соціальний захист дітей війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 було визнано таким, що не відповідає Конституції положення п. 12 ст. 71 "Про державний бюджет України на 2007 рік", яким було припинено на 2007 рік дію ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни".

Тобто, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України зобов'язання щодо виплати підвищення "дітям війни" виникло з 09.07.2007 року.

Проте, законодавчо не встановлено розрахункова величина для даного підвищення, адже розмір мінімальної пенсії за віком встановлено лише ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Для визначення розміру підвищення "дітям війни" неможливо застосувати розмір мінімальної пенсії за віком.

Вказує, що ст. 7 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" передбачає, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не із бюджету Пенсійного Фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України, а тому управління ПФУ в м. Ірпіні вважає, що діяло в межах законодавства. Відтак, відсутні підстави щодо зобов'язання виплатити додаткову пенсію як "дитині війни" за 2006 - 2007 роки.

Крім того, 28.12.2007 р. було прийнято Закон України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів У країни", яким внесено зміни до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", згідно з якими дітям війни до пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.05.08 № 10-рп/2008 зазначену норму визнано неконституційною.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530 встановлено підвищення дітям війни: з 22 травня 2008 р. в сумі 18 грн. 10 коп., з 1 липня 2008 р. - 48 грн. 20 коп., та з 1 жовтня 2008 р. - 49 грн. 80 коп.

Крім того, управління ПФУ в м. Ірпіні вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, терміном 1 рік з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В звязку з тим, що як Закон України "Про соціальний захист дітей війни", так і рішення Конституційного Суду України були опубліковані у "Відомостях Верховної Ради України" та в газеті "Г олос У країни" твердження позивача про неповідомлення його про належні виплати як "дитині війни" не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Також, на підставі ч.І ст. 2 КАС України, вважає не можливим зобовязати управління ПФУ на майбутнє вчинити певні дії, оскільки позивачем не надано доказів порушення пенсійних прав позивача у майбутньому.

Просить розглянути справу без участі представника управління Пенсійного фонду України в м.Ірпені; відмовити позивачці в задоволенні позовної заяви.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст. 104 КАС У країни до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Даний спір за участю ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Ірпіні Київської області є публічно-правовим і його вирішення згідно п.1 ч.І ст.17 КАС України належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Ірпіні Київської області як суб'єкт владних повноважень (п.7 ч.І ст.З КАС України) реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції щодо соціального захисту громадян.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність порушення прав позивача з боку відповідача щодо виплати йому щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, суд керується наступним.

Правовий статус дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначаються Законом України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст. 1 цього Закону дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Судом встановлено, що позивач народилася 19.11.1944 р., про що свідчить її паспорт (а с. 7), перебуває на обліку та отримує пенсію у відповідача - ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Ірпіні Київської області, що визнається відповідачем.

Як визнає відповідач, позивачка знаходиться на обліку в управлінні ПФУ в м.Ірпені та з 01.01.2008 року отримує надбавку, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та Постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року.

с*. '

Отже, суд дійшов висновку, що позивач є дитиною війни і має право на пільги, передбачені Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року внесено зміни до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, згідно з якими дітям війни до пенсії, або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. по справі № 10-рп/2008 зазначену норму закону визнано неконституційною.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України Про Конституційний Суд України якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом У країни рішення про їх неконституційність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530 дітям війни встановлено підвищення до пенсії з 22.05.2008 р. - в сумі 48, 10 грн., з 01.07.2008 року - 48, 20 грн. та з 01.10.2008 року - 49, 80 грн., які виплачувались позивачу.

Зазначеною постановою встановлено конкретні розміри щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни в твердій грошовій сумі, що суперечить Закону України Про соціальний захист дітей війни.

В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п. 1) та основи соціального захисту (п.6).

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру щорічної соціальної допомоги дітям війни застосуванню підлягає ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни, з якої випливає, що під час визначення розміру допомоги за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком, а не постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

При цьому, розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки іншого нормативно-правового акта, який би визначав розмір мінімальної пенсії за віком, немає.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги положення ч. З ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання допомоги.

Тому суд, враховуючи довідку Пенсійного фонду України № 78 від 28.01.2010 р. (а.с. 9), вважає, що дії відповідача щодо нарахування позивачу щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі, меншому, ніж встановлено ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», є протиправним и.

З метою захисту прав позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни, починаючи з 20.01.2009 р. по грудень 2009 р. включно, відповідно до Закону У країни «Про соціальний захист дітей війни».

Нарахування суми допомоги, яка повинна бути виплачена позивачу, не відноситься до компетенції суду, тому вимоги позивача про стягнення конкретних сум не підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги про зобов'язання ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у м.Ірпені нарахувати і виплатити на користь позивача недоплачену їй як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 2006 р. по 20.01.2009 роки, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Згідно з ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови,

якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущєння строку поважною, справа розглядається за правилами КАС У країни.

Відповідач наполягає на застосування наслідків пов'язаних із пропущєння строків звернення до адміністративного суду, передбачених ст. 100 КАС України.

Судом встановлено, що позивач, перебуваючи на облік' у відповідача, в тому числі в період з 2006 р. по 20.01.2009 р., не отримувала щомісячну державну соціальну допомогу як дитина війни, однак звернулася з даним позовом до суду лише 20.01.2010 р.

Суд вважає, що позивач повинна була своєчасно дізнатись про наявність в неї права на отримання щорічної державної соціальної допомоги як дитини війни, оскільки як закони України, так і рішення Конституційного Суду України належним чином були надруковані у відповідних засобах масової інформації, а про порушення свого права на отримання щорічної державної соціальної допомоги повинна була дізнатись після першої її невиплати.

Отже, враховуючи, що позивач пропустила річний строк звернення до адміністративного суду за захистом свого права, не надала суду доказів про наявність поважних причин пропуску цього строку, які б позбавляли її пред явити позов до суду, суд відмовляє позивачу у поновленні таких строків. Беручи до уваги, що на цьому наполягає відповідач, суд відмовляє в позові про нарахування недоплаченої щомісячної державної допомоги за період 2006 р. по 20.01.2009 р., у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності та відсутністю поважних підстав для його поновлення.

Суд відмовляє також в позові в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків, оскільки такі вимоги не грунтуються на вимогах закону, такі нарахування проводяться ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Ірпіні в разі наявності підстав під час нарахування пенсії, складовою якої є соціальна допомога дітям війни.

Не підлягає також задоволенню вимога позивача про зобовязання відповідача в подальшому нараховувати соціальну допомогу як дитині війни в розмірі встановленому законом, оскільки відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. На даний час позивач не надала доказів порушення її прав відповідачем в майбутньому. В разі порушення відповідачем в майбутньому прав, свобод та інтересів позивача вона зможе звернутись за їх захистом до суду.

Позивача, як постраждалу від аварії на ЧАЕС, звільнено ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» від сплати судового збору.

Суд також звільняє ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Ірпіні Київської області від сплати судового збору згідно з п. 34 ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» і відносить витрати по судовому збору за рахунок держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», рішення Конституційного Суду України від 22.05.08 № 10-рп, керуючись ст.ст. 2. 4, 9, 11, 71, 86, 99, 100, 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Ірпіні Київської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Ірпіні Київської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу, починаючи з 20.01.2009 р. по грудень 2009 р., відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

В решті позову відмовити.

Постанову в повному обсязі буде складено до 07.03.2010 р.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі та наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання такої заяви.

Суддя: