Справа № 805/3297/15-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 р. Справа № 805/3297/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 Ісаі

до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області

про скасування рішення Марїнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 01 квітня 2015 року в частині заборони вїзду в Україну строком на три роки до 01 квітня 2018 року

ОСОБА_1 Ісаі звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про скасування Марїнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 01 квітня 2015 року в частині заборони вїзду в Україну строком на три роки до 01 квітня 2018 року.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані тим, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_1 Ісаі 10 вересня 2014 року прибув до України з метою відвідування своїх родичів доньки ОСОБА_1, братів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають у місті Донецьку.

У звязку з виникненням влітку 2014 року незалежних від позивача обставин, зокрема, озброєного конфлікту на території Донецької області, останній був позбавлений можливості своєчасно покинути територію України або оформити належним чином свої документи на перебування на даній території.

У квітні 2015 року позивач здійснив виїзд на територію України, у звязку з чим Марїнським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області складено протокол про адміністративне правопорушення від 01 квітня 2015 року ПРМДО № 045131, яким встановлено, що ОСОБА_4 Ісаї проживав на території України без документів на право проживання з 08 грудня 2014 року, чим порушив правила перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України.

Даний факт позивач не спростовує та підтверджує особистим підписом на протоколі.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 01 квітня 2015 року ПНМДО № 045131, якою до позивача за порушення ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень. Зазначає, що штраф за вказаною постановою сплатив у добровільному порядку.

У звязку в наведеним, рішенням Марїнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 01 квітня 2015 року б/н, винесеним на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивача зобовязано примусово покинути територію України у термін до 29 квітня 2015 року та заборонено вїзд в Україну строком на три роки до 01 квітня 2018 року.

На виконання вказаного рішення позивач 22 квітня 2015 року покинув територію України, проте вважає, що рішення відповідача в частині заборони вїзду в Україну строком на три роки до 01 квітня 2018 року є протиправним.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Статтею 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і ОСОБА_5 ОСОБА_2 про безвізові поїздки громадян від 31.03.1999 року встановлено, що громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця постійного проживання, можуть вїжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатку до цієї угоди.

Зазначає, що згідно з п. 2 ч. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території, зокрема, не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого вїзду з держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Позивачем визнано порушення вимог чинного законодавства в частині неправомірного перебування на території України більш ніж 90 днів протягом 180 днів, проте внаслідок проведення АТО у звязку з припиненням повітряного, залізничного сполучення, він був позбавлений можливості виїхати з тимчасово окупованої території Донецької області.

Оскаржуване рішення порушує права позивача, оскільки позбавить його спілкування з донькою та братами.

У позовній заяві позивач просив розглянути справу без його участі.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення від 29 вересня 2015 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначив, що позивач був виявлений як нелегальний мігрант на КПВВ «Курахове» (сектор Б) під час перетину його при виїзді з території АТО, не підконтрольній Україні. При перевірці його документів було встановлено, що позивачем не вжито необхідних заходів для продовження строку перебування.

З зазначених підстав позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 203 ч. 1 КУпАП, штраф у сумі 510,00 гривень позивачем було сплачено у добровільному порядку.

Крім того, 01 квітня 2015 року на підставі статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження та заборону вїзду протягом трьох років в Україну до 01 квітня 2018 року, оскільки позивач ухилявся від виїзду з України.

Через канцелярію суду представником відповідача надано клопотання, в якому він просив розглянути справу в письмовому провадженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в письмовому провадженні у відповідності до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 Ісаі є громадянином ОСОБА_2, про що свідчить паспорт GEO 11АВ07740 (а.с.6-8). Позивач повітряним сполученням прибув до України через КПП Київ-Жуляни 10 вересня 2014 року, а вибув 22 квітня 2015 року з аеропорту Борисполя, про що свідчать відповідні відмітки у паспорті (а.с. 7).

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, та порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон).

За приписами статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Згідно з вимогами ст. 3 зазначеного Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Згідно ч. 2 вказаної статті документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Як зазначає позивач, за продовженням строку перебування на території України до органів Державної міграційної служби України він не звертався, оскільки знаходився у родичів у місті Донецьку, тобто, на території, тимчасово не підконтрольній уряду України.

01 квітня 2015 року начальником Марїнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області було прийнято рішення про примусове повернення громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_4 Ісаі за межі України та було зобовязано позивача до 29 квітня 2015 року покинути територію України з забороною вїзду на три роки до 01 квітня 2018 року (а.с. 9).

У рішенні про примусове повернення позивача зазначено, що зі слів ОСОБА_6 останній проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але точна адреса проживання не підтверджена. 01 квітня 2015 року під час проходження ОСОБА_6 КПП було встановлено порушення правил перебування в Україні іноземців ч. 1 ст. 203 КУпАП. Підстав для подальшого перебування в Україні не має.

За приписами ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

На виконання вимог Закону, з метою упорядкування роботи з примусового повернення і примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конвенції про статус біженців, Законів України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», «Про Державну прикордонну службу України», Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, спільним наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119 (надалі - Інструкція).

Відповідно до приписів Інструкції під термінами «примусове повернення» та «примусове видворення» слід розуміти систему адміністративно - правових заходів, спрямованих на примушування іноземців та осіб без громадянства покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Згідно до п.1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення або примусово видворені на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

За приписами п. 1.6 Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є, зокрема, дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Підставою для прийняття оскаржуваного позивачем рішення про його примусове повернення за межі України та заборону з забороною вїзду на три роки стало порушення правил перебування в Україні іноземців.

В'їзд (виїзд) та перебування іноземців в Україні регулюється:

- Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

- Порядком підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для вїзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2013 року № 884;

- Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150;

- Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Державної прикордонної служби, продовжується територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України».

Згідно з п. 2 ч. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, у редакції, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території, зокрема, не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого вїзду з держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Позивачем не спростовується порушення правил перебування в Україні іноземців, зазначене також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення стосовно позивача (а.с. 10-14).

Статтею 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і ОСОБА_5 ОСОБА_2 про безвізові поїздки громадян від 31.03.1999 року встановлено, що громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця постійного проживання, можуть вїжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатку до цієї угоди.

Однак, як зазначено вище, позивачем порушено правила перебування в Україні іноземців, що не є спірною обставиною у справі.

Проте, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, де перебував позивач після приїзду в Україну. Загальновідомою є обставина, що м. Донецьк є територією, тимчасово не підконтрольною уряду України.

Як зазначено вище, у рішенні про примусове повернення позивача зазначено, що зі слів ОСОБА_6 останній проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але точна адреса проживання не підтверджена та не може бути підтвердженою належними та допустимими доказами, оскільки територія, де знаходився позивач є окупованою. Позивач прибув до України 10 вересня 2014 року, тобто, коли озброєний конфлікт вже тривав, тому повинен був усвідомлювати негативні наслідки перебування в зоні проведення антитерористичної операції.

За вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач зазначає, що оскаржуване рішення порушує його права, оскільки позбавить його спілкування з донькою та братами, проте не надає відповідних доказів, що має родичів у місті Донецьку.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 25 червня 2009 року № 1, у редакції, викладеній в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2013 року № 12, при вирішенні справ про затримання та примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Порушення позивачем законодавства за час перебування на території України вчинено на окупованій території країни, тому такі дії можуть суперечити інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку чи дії щодо загрози здоров'ю, законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

З огляду на викладене, суд вважає законним рішення відповідача в частині заборони вїзду в Україну строком на три роки до 01 квітня 2018 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_6 Ісаі до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про скасування Марїнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 01 квітня 2015 року в частині заборони вїзду в Україну строком на три роки до 01 квітня 2018 року відмовити.

Постанова прийнята в нарадчій кімнаті 06 жовтня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Голубова Л.Б.