Справа № 826/16300/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ К/800/20682/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.

суддів : Калашніковій О.В., Леонович К.Г.,

при секретарі Романишин О.Р.

з участю представника відповідача Харабари Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі № 826/16300/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННО-СХІД-ЛІФТ ЛТД» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсною відмови у наданні висновку та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННО-СХІД-ЛІФТ ЛТД» звернулося до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсними відмови у наданні Висновків, викладених в листах Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 4122-09/822 від 04 вересня 2013 року, № 4122-09/876 від 29 вересня 2013 року, зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надати Висновок щодо продовження строків розрахунків за Контрактом № IGV-5 від 20 січня 2010 року ТОВ «ПІВДЕННО-СХІД-ЛІФТ ЛТД» до 01 січня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано відмову у наданні Висновків, викладених в листах Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 4122-09/822 від 04 вересня 2013 року, № 4122-09/876 від 29 вересня 2013 року протиправними. Зобов'язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, у встановленому законом порядку, розглянути питання про надання Висновку ТОВ «ПІВДЕННО-СХІД-ЛІФТ ЛТД» щодо продовження строків розрахунків за Контрактом № IGV-5 від 20 січня 2010 року, як договором поставки складних технічних виробів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням апеляційного суду, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України звернулося з касаційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судами та обґрунтованості застосування норм матеріального права до вирішення спірних правовідносин, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів знаходить підстави до її задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та компанією «IGV Group S.p.A» (Італія) укладено Контракт № IGV-5 від 20 січня 2010 року, згідно з яким компанія «IGV Group S.p.A» (Італія) (Продавець) зобов'язалась продати позивачу гідравлічні ліфти, що є складними технічними виробами. Період дії Контракту - з 20.01.2010 року до 20.01.2012 року.

На виконання умов Контракту, було зроблено два авансових платежі у сумі 1462,00 євро та 23457,02 євро.

Строк на поставку товару закінчувався 18 серпня 2013 року.

Позивач звернувся до Продавця листом № 371 від 08 липня 2013 року щодо прискорення поставки товару, проте останній надав відповідь № 22/01 від 09 липня 2013 року, що найкоротший строк поставки - 09 вересня 2013 року.

У зв'язку з наведеним, 26 серпня 2013 року позивач звернувся до відповідача за отриманням Висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією.

Листом № 4122-09/822 від 04 вересня 2013 року відповідач відмовив позивачу, посилаючись на п. 2 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1409 від 29 грудня 2007 року.

11 вересня 2013 року позивач вдруге звернувся до відповідача про надання Висновку, додавши копію листа б/н від 08 серпня 2013 року від заводу-виробника, проте знову отримав відмову № 4122-09/876 від 25 вересня 2013 року за тих же підстав.

Не погоджуючись з відмовами відповідача, позивач звернувся з позовом до суду щодо зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надати Висновок щодо продовження строків розрахунків за Контрактом № IGV-5 від 20 січня 2010 року.

Позивач, звертаючись до відповідача про надання висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, вважав та стверджував у судовому засіданні, що зовнішньоекономічна операція згідно з укладеним між ним та компанією «IGV Group S.p.A» Контрактом № IGV-5 від 21 січня 2010 року, є за своєю суттю договором поставки складних технічних виробів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови в наданні Висновку щодо продовження строків розрахунків є такими, які здійснені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при розгляді звернення позивача, Міністерством порушено вимоги підпункту 6 пункту 2 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1409 від 29 грудня 2007 року.

Колегія суддів вважає вказаний висновок апеляційного суду помилковим, а висновок місцевого суду - правомірним, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або використання векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до частини четвертої цієї статті Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

У відповідності до Постанови Національного банку України №475 від 16 листопада 2012 року розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені статтями 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» повинні здійснюватись у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Отже, строк на поставку товару за першим платежем спливав 29 липня 2013 року, а за другим платежем - 18 серпня 2013 року.

Згідно з статтею 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Порядок віднесення операцій резидентів до зазначених у частині першій цієї статті та умови видачі висновків на перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2007 року №1409 затверджено Порядок продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціям.

Процедура видачі висновків врегульована Положенням про порядок видачі висновків щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженим наказом Мінекономіки від 18 січня 2008 року №15 та Стандартом надання адміністративної послуги з видачі висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженим наказом №888 від 14 серпня 2009 року.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2 Порядку до операцій, що здійснюються резидентами, належать під час виконання договорів поставки складних технічних виробів - імпортні операції з поставки устаткування частинами або складних технічних виробів, що потребують установки, монтажу, налагодження, гарантійного обслуговування і введення їх у дію на місці експлуатації, а також з поставки складних технічних виробів, строк виготовлення та транспортування яких перевищує 180 днів.

Враховуючи вимоги підпункту 6 пункту 2 Порядку, Контракт повинен відповідати таким критеріям: - або устаткування має бути імпортовано частинами; - або товар, що поставляється за контрактом потребує установки, монтажу, налагодження, гарантійного обслуговування від введення його у дію на місці експлуатації; - або стосуватись поставки складних технічних виробів, строк виготовлення та транспортування яких перевищує 180 днів.

Під час судового розгляду встановлено, що за умовами Контракту №IGV-5 від 21 січня 2010 року компанія «IGV Group S.p.A» продає, а позивач купує «IGV» ліфти, виготовлені продавцем та його постачальниками, що іменується далі товар.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що товар постачається партіями, а не частинами, доказом чого є також митна декларація від 24 вересня 2013 року, в якій зазначені ліфти пасажирські з електричним керуванням в розібраному стані. З декларації вбачається, що поставлявся товар - ліфт пасажирський з електричним керуванням в розібраному стані, а не його частини окремими партіями.

Крім того, продавець - контрагент позивача за Контрактом №IGV-5, у своєму листі від 09 липня 2013 року вказує, що позивач отримує кінцевий товар, який придатний до монтажу та пуско-налагоджувальним роботам.

З оглядку на викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанцій про те, що імпортований позивачем товар поставлявся частинами.

Також, згідно з пунктом 4 Контракту поставка товару здійснюється Продавцем на умовах франко-завод (FCA) Віньате відповідно до Правил «ІНКОТЕРМС-2000».

Термін «Франко-завод» (FCA) означає, що продавець виконує своє зобов'язання по постачанню, коли він передає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві (заводі, фабриці, складі і т.п.). Зокрема, він не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, наданий покупцем, а також за митне очищення товару для ввезення, якщо не обумовлено інше, покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

За умовами FCA товар передається у власність покупця на підприємстві продавця, тобто товар згідно з Контрактом №IGV-5 не відноситься до устаткування, яке потребує установки, монтажу, налагодження, гарантійного обслуговування та ведення його у дію на місці.

Окрім того судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що за вимогами підпункту 6 пункту 2 Порядку критерієм віднесення операцій до договорів поставки складних технічних виробів є те, що строк виготовлення та транспортування цих виробів перевищує 180 днів.

Проте, сторонами узгоджувались строки виготовлення та поставки товару, які значно менші, аніж визначені в пп. 6 п. 2 Порядку.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що укладений між позивачем та компанією «IGV Group S.p.A» (Італія) Контракт №IGV-5 від 20 січня 2010 року не належить до договорів поставки складних технічних виробів, а відтак до операцій, що здійснюються резидентами, за якими можуть бути продовжені строки розрахунків.

У відповідності до п. 3 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007р. № 1409, висновок стосовно віднесення операцій резидента до таких, що здійснюються за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення, та продовження встановлених строків (далі - висновок) видається Мінекономрозвитку.

Згідно з п. 9 Порядку Мінекономрозвитку відмовляє у видачі висновку, зокрема, в разі подання резидентом документи з порушенням вимог, зазначених у пункті 4 цього Порядку.

Оскільки надані позивачем документи на продовження строку розрахунків не вказують на виконання договору поставки складних технічних виробів, тобто не відповідають підпункту 6 пункту 2 Порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, відмовляючи позивачу у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, діяло у межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів дійшла думки, судом першої інстанції вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до закону і помилково скасоване апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 226, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі № 826/16300/13-а скасувати, залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: