Справа № 2а-0770/1866/11
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2011-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-0770/1866/11
Ряд стат. звіту № 12.3
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2011 р. м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивача: ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 03.11.2011 року № 01/29/3224)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Закарпатській області про визнання неправомірним та скасування наказу управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Закарпатській області від 5 травня 2011 року № 155 о/с, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 2 грудня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 7 грудня 2011 року.

Профком первинної профспілкової організації атестованих пожежних м. Ужгорода звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою (а.с.2-5) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) до управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Закарпатській області (далі відповідач, УМНС в Закарпатській області), якою просить визнати неправомірним та скасувати наказ начальника УМНС в Закарпатській області від 5 травня 2011 року № 155 о/с про звільнення ОСОБА_1, поновити його на займаній на час звільнення посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (з дати звільнення по день постановлення судового рішення) та стягнути моральну шкоду у сумі 25000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив службу в Перечинському районному відділі УМНС в Закарпатській області на посаді водія 15 самостійної державної пожежної частини Перечинського районного відділу УМНС в Закарпатській області, та наказом начальника УМНС в Закарпатській області від 5 травня 2011 року за № 155 о/с звільнений зі служби за п. 99 пп. 1 (в зв'язку із закінченням строку контракту) Положення про порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу органів та підрозділів цивільного стану. Даний наказ є незаконним, оскільки до укладення контракту позивач також проходив службу в державній пожежній охороні та укладення контракту погіршило його правове становище, таким чином вважає даний контракт нікчемним правочином. Крім того, позивача звільнено 5 травня 2011 року, при цьому відповідачем фактично продовжено дію контракту, оскільки такий укладався на термін до 20 квітня 2011 року. Крім того відсутнє погодження щодо звільнення позивача з профспілковою організацією. В зв'язку з наведеним, наказ про звільнення є протиправним та підлягає скасуванню, позивача слід поновити на займаній посаді, стягнути заробітну плату за час з періоду його звільнення по дату винесення судового рішення та відшкодувати позивачеві завдану моральну шкоду у сумі 25000,00 грн..

В судовому засіданні позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі та визнати неправомірним та скасувати наказ начальника УМНС в Закарпатській області від 05.05.2011 року № 155 о/с, поновити позивача на займаній на час звільнення посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву (лист УМНС в Закарпатській області від 20.10.2011 року за № 01/29/3182, а.с.30-34), згідно якого позов не визнав та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на наступне: дія Кодексу законів про працю України на осіб рядового та начальницького складу органів (підрозділів) МНС не поширюється, порядок проходження служби в МНС регулюється спеціальним Положенням, затвердженим Постановою КМ України від 21.07.2005 року за № 629. Пунктом 5 зазначеного Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу проходили службу до запровадження контракту (до 1 січня 2008 року). Постановою КМ України від 07.11.2007 року за № 1294 запроваджено обов'язкову форму контракту та такий укладено 20 квітня 2008 року між МНС України в особі начальника ГУМНС України в Закарпатській області та відповідачем зі строком дії контракту 3 роки. В зв'язку з рішенням атестаційної комісії від 07.04.2011 року про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді та його доцільно звільнити після закінчення терміну дії контракту - він був звільнений 5 травня 2011 року (оскільки з 20.04.2011 року по 04.05.2011 року перебував у відпустці звільнення проведено в перший день після її закінчення). Стосовно погодження звільнення з профспілковою організацією відповідно до ст. 19 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" представництво інтересів членів профспілки з роботодавцями здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, оскільки між профспілкою та відповідачем такі відсутні відсутні підстави для інформування профспілки про заплановане звільнення.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили та просять відмовити в його задоволенні з мотивів, наведених у поданому запереченні проти позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 15 серпня 1999 року по 5 травня 2011 року проходив службу в МВС та МНС України, на час звільнення - на посаді водія 15 самостійної державної пожежної частини Перечинського районного відділу УМНС в Закарпатській області.

5 травня 2011 року наказом УМНС України в Закарпатській області "про звільнення" від 05.05.2011 року за № 155 о/с (а.с.7) звільнено зі служби (з постановкою на військовий облік) за пунктом 99 підпункт 1 (у зв'язку зі скороченням штатів) старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1, водія 15 самостійної державної пожежної частини Перечинського районного відділу УМНС в Закарпатській області.

Позивачем оскаржено наказ УМНС в Закарпатській області від 05.05.2011 року за № 155 о/с до Закарпатського окружного адміністративного суду, та даним позовом, крім вимог про визнання протиправним та скасування вищезазначеного наказу, просить суд поновити його на займаній на час звільнення посаді, стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та завдану йому моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень(крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження) та згідно п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на спори з приводу проходження публічної служби, якою є, зокрема, служба в органах та підрозділах цивільного захисту.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно преамбули Закону України "Про правові засади цивільного захисту" від 24 червня 2004 року № 1859-IV (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон 1859) цей Закон визначає правові та організаційні засади у сфері цивільного захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та військового характеру, повноваження органів виконавчої влади та інших органів управління, порядок створення і застосування сил, їх комплектування, проходження служби, а також гарантії соціального і правового захисту особового складу органів та підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до ст. 40 Закону 1859 особовий склад органів і підрозділів цивільного захисту (спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту, територіальних органів управління, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Державної авіаційної пошуково-рятувальної служби, урядового органу державного нагляду у сфері цивільного захисту та техногенної безпеки, урядового органу державного нагляду у сфері пожежної безпеки, навчальних закладів, науково-дослідних та інших установ, підрозділів забезпечення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту) становлять особи рядового та начальницького складу, слухачі і курсанти.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону 1859 - особовий склад органів і підрозділів цивільного захисту комплектується на контрактній основі.

Статтею 42 Закону 1859 встановлено, що порядок проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту визначається цим Законом та Положенням про проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України Постановою від 21 липня 2005 року за № 629 затверджено Положення про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного стану (далі Положення).

Згідно п. 98 Положення, звільнення із служби осіб рядового і начальницького складу проводиться: у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", і за станом здоров'я придатні до військової служби; у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", або визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров'я до військової служби, з виключенням з військового обліку.

Порядок звільнення зі служби особового складу органів внутрішніх справ регулюється розділом "Звільнення зі служби" Положення, та п. 99 пп. 1 цього Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу, які проходять службу за контрактом, звільняються із служби після закінчення строку контракту.

Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 14 лютого 2008 року затверджено типову форму контракту про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту (зареєстрована в Мінюсті України 27.02.2008 року за № 150/14841).

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в особі начальника ГУ МНС в Закарпатській області ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_5 20 квітня 2008 року укладено Контракт про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту за № 228/08 (а.с.8-9), та згідно п. 3 цього Контракту контракт укладено на три роки (згідно п. 12 Контракту контракт набирає чинності з 21 квітня 2008 року). Таким чином, строк дії контракту до 20 квітня 2011 року.

Як вбачається з тексту оскаржуваного наказу, підстава звільнення: рапорт ОСОБА_1, контракт № 228/08, подання начальника Перечинського РВ, протокол атестаційної комісії Управління від 07.04.2001 року № 7.

Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 9 червня 2008 року за № 441 затверджено Інструкцію про порядок проведення атестування осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту (зареєстрована в Мінюсті України 04.07.2008 року за № 592/15283, з наступними змінами та доповненнями, далі - Інструкція), та згідно п. 1.5 Інструкції - атестування осіб рядового і начальницького складу проводиться, в тому числі, у разі закінчення строку контракту.

Згідно п. 4.7 Інструкції, залежно від оцінки рівня професійних, ділових, морально-етичних, індивідуально-психологічних якостей та дисциплінарної характеристики особи рядового чи начальницького складу робиться висновок щодо відповідності посаді, яку вона займає, а також визначення перспективи її службового використання. При цьому комісія шляхом відкритого голосування приймає один з таких висновків: займаній посаді відповідає або займаній посаді не відповідає. При цьому, п. 4.7 цієї Інструкції встановлено, що одночасно комісія може прийняти одну з наведених у тексті п.4.7 Інструкції рекомендацій, в тому числі, щодо звільнення зі служби після закінчення строку контракту із зазначенням причин неукладення нового контракту.

Пунктом 4.8 Інструкції зазначено, що атестаційні листи особового складу з висновком про невідповідність займаній посаді розглядаються у присутності того, хто атестується. Згідно 4.11 Інструкції, безпосередні начальники зобов'язані одразу після отримання атестаційних листів оголосити їх результати за місцем служби особам рядового і начальницького складу, які атестувалися.

В метеріалах справи міститься копія атестаційного листа ОСОБА_1В.(а.с.26-28), згідно висновків якого: "не відповідає займаній посаді, доцільно звільнити зі служби за закінченням строку контракту". На атестаційному листі міститься відмітка позивача про незгоду з висновками атестаційного листа, дата ознайомлення та особистий підпис.

Згідно п. 3.5 Інструкції, у разі незгоди з відомостями, відображеними в атестаційному листі, особа, яка атестується, негайно викладає свої мотивовані заперечення в окремому рапорті. Згідно п. 4.13 Інструкції, у разі незгоди з висновком атестаційної комісії особа рядового чи начальницького складу після засідання атестаційної комісії протягом 10 днів з часу оголошення цього висновку подає мотивований рапорт на ім'я прямого начальника, який приймає остаточне рішення.

Заперечення щодо не згоди з відомостями атестаційного листа позивач не надав, рапорт щодо не згоди з висновком атестаційної комісії також не подавав (що підтверджено в судовому засіданні поясненнями позивача).

Пунктом 5.1 Інструкції встановлено, що начальники всіх рівнів з урахуванням висновків атестаційної комісії та рішення керівника, який їх затвердив, повинні у двомісячний термін забезпечити їх реалізацію. При цьому, згідно п.5.3 Інструкції, щодо осіб, які за висновком атестування підлягають переміщенню на нижчі посади або звільненню з органів і підрозділів цивільного захисту, у двомісячний термін з дня затвердження висновку атестаційної комісії приймається одне з вищезазначених рішень.

Виходячи з вищенаведених правових норм, відповідачем правомірно проведено атестацію позивача в зв'язку з закінченням терміну контракту, згідно висновку атестаційної комісії позивача рекомендовано звільнити зі служби за закінченням терміну дії контракту, рапорт щодо оскарження висновків атестації ним не подавались, висновки атестаційної комісії щодо звільнення реалізовано у встановлений строк, строк дії контракту закінчився, в зв'язку з чим позивача звільнено у відповідності до пп. 1 п. 99 Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, таким чином, звільнення проведено в порядку, у спосіб та у строк, встановлений законом, в межах повноважень відповідача.

При цьому, судом відхиляються доводи позивача про незаконність його звільнення з підстав нікчемності правочину (контракту про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту від 20.04.2008 року за № 228/08), виходячи з наступного:

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (в редакції Кодексу станом на час виникнення спірних правовідносин, далі ЦК України) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Визнання правочину недійсним судом не вимагається лише у тому випадку, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Нікчемними, зокрема, є правочини:

1) укладені з недодержанням обов'язкової письмової форми, якщо недійсність прямо передбачена законом, наприклад, правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань (ст. 547);

2) укладені з недодержанням обов'язкової нотаріальної форми (ч. 1 ст. 219);

3) укладені малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без належного схвалення (ч. 2 ст. 221);

4) укладені недієздатною фізичною особою (ч. 1 ст. 226);

5) вчинені без дозволу органу опіки і піклування (ч. 1 ст. 224);

6) які порушують публічний порядок (ч. 2 ст. 228).

Пунктом 19 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року за № 9 зазначено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. При цьому, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Помилковою є позиція позивача щодо нікчемності правочину, оскільки відсутні законодавчо встановлені підстави нікчемності такої, при цьому, законом розмежовано правочини, які недійсні в силу закону та які визнаються недійсними в судовому порядку, в судовому порядку трудова угода (контракт від 20.04.2008 року за № 228/08) недійсною не визнавалась, контракт не розривався (в судовому порядку або за згодою сторін), тобто, посилання позивача на нікчемність чи недійсність правочину на увагу не заслуговують.

Судом відхиляються доводи позивача про неправомірність оскаржуваного наказу в зв'язку з тим, що контрактом передбачено термін його дії до 20 квітня 20011 року, а позивача звільнено 5 травня 2011 року (тобто, дія контракту фактично продовжена), виходячи з наступного:

Наказом Перечинського РВ УМНС в Закарпатській області від 20.04.2011 року за № 56 о/с 9а.с.31) позивачеві ОСОБА_1 надано 11 календарних днів щорічної відпустки за відроблений період відпустки з 20 квітня 2011 року по 4 травня 2011 року. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 20.04.2011 року.

Статтею 74 КЗпП України встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ст. 3 Закону "Про відпустки" у разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки, а датою звільнення є останній день відпустки.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що щорічна основна відпустка надається працівникові незалежно від того, що період відпустки перевищує строк договору, відпустка надана за заявою позивача (в зв'язку з чим відсутні підстави для виплати грошової компенсації за невикористаний період відпустки), звільнення після закінчення терміну дії контакту в зв'язку з тим, що станом на дату його закінчення позивач перебував у відпустці не суперечить законодавству та є правомірним.

Судом не приймаються доводи позивача та його представників стосовно звільнення позивача без дотримання вимог, встановлених ст. 43 Кодексу законів про праці України (за відсутності попередньої згоди первинної профспілкової організації), виходячи з наступного:

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивача звільнено у відповідності до пп. 1 п. 99 Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту. Відносини про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту не є трудовими і всі питання по звільненню підлягають вирішенню відповідно до Положення про про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, а не згідно норм Кодексу законів про працю України.

Крім того, ст. 43 КЗпП України встановлено, що лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, може бути проведено розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40, пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу.

Норми пп. 1 п. 99 Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту (закінчення строку контракту) фактично відповідають положенням п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору), та звільнення працівника за п. 2 ст. 36 КЗпП України не підпадає під дію ст. 43 КЗпП та згоди профспілки не вимагає.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем доведено правомірність оскаржуваного наказу УМНС в Закарпатській області від 05.05.2011 року за № 155 о/с та, відповідно, звільнення позивача зі служби, спростовано доводи позивача та його представника щодо протиправності оскаржуваного наказу.

За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_5 до УМНС в Закарпатській області про визнання неправомірним та скасування наказу начальника УМНС в Закарпатській області від 05.05.2011 року № 155 о/с в (про звільнення позивача зі служби) та поновлення його на службі - є необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства та задоволенню не підлягають. В зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на службі не підлягають задоволенню вимоги про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Не підлягають до задоволення вимоги позовної заяви про стягнення моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн., оскільки, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року за № 4 (із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року за № 5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки судом не встановлено незаконні дії чи бездіяльність відповідача - відсутні також підстави для задоволення вимог позову в цій частині.

У відповідності до ч. ч. 2, 5 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат, понесених відповідачем - судові витрати по справі не стягуються та за рахунок Держбюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Закарпатській області про визнання неправомірним та скасування наказу управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Закарпатській області від 5 травня 2011 року № 155 о/с, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С. І. Рейті