Справа № 453/1470/14-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2015 р. м. Київ К/800/18141/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Пасічник С.С., Ситникова О.Ф.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги Сколівського міського голови Москаля Володимира Богдановича та Сколівської міської ради Львівської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Сколівської міської ради Львівської області, Сколівського міського голови Москаля Володимира Богдановича про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення виправлень у трудову книжку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась до Сколівського районного суду Львівської області суд із позовною заявою Сколівської міської ради Львівської області та Сколівського міського голови Москаля В.Б., в якій, з урахуванням уточнень, просила: визнати протиправним і скасувати розпорядження відповідача Сколівського міського голови № 64 від 08.09.2014 року «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_6»; поновити її на публічну службу на попередньо займаній посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради Львівської області; стягнути з відповідача Сколівської міської ради Львівської області у свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2014 року по 20.01.2015 року включно у розмірі 13 523 грн. 08 коп., а також судові витрати у справі у розмірі 2 000 грн., які полягають в оплаті коштів адвокату за надання юридичних послуг. Крім того, просить зобов'язати відповідача Сколівську міську раду Львівської області внести виправлення у належну їй трудову книжку серії НОМЕР_1, заведену 24.06.1990 року, зокрема у записи за № 12, 13, 14, 15 та 16 у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 20.01.2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано Сколівську міську раду Львівської області внести наступні виправлення у трудову книжку ОСОБА_6 серії НОМЕР_1, заведену 24.06.1990 року: у запис за № 15 у графі «Відомості про прийняття на роботу, про переведення на іншу роботу та про звільнення (із зазначенням причин і з посиланнями на статтю, пункт закону)» вказати «запис за № 12 недійсний. Поновлено на попередній посаді» у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110; у запис за № 16 у графі «Дата: число, місяць, рік» вказати « 09.09.2014» у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови м. Сколе № 64 від 08.09.2014 року «Про звільнення спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради ОСОБА_6». Зобов'язано Сколівську міську раду поновити ОСОБА_6 на посаді спеціаліста по зв'язках з громадськість Сколівської міської ради з 09.09.2014 року. Зобов'язано Сколівську міську раду нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.09.2014 року по 31.03.2015 року. Стягнуто з місцевого бюджету на користь ОСОБА_6 сплачені нею кошти за надання правової допомоги в сумі 2000 грн. 00 коп.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідачі звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами, в яких просять його скасувати, заливши в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач у письмових запереченнях на вказані касаційні скарги, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить їх залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги заявників підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що розпорядженням Сколівського міського голови Москаля В.Б. № 64 від 08.09.2014 року «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_6» вирішено застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за порушення трудової дисципліни, яке виразилося у невиході нею на роботу у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року без поважних причин (підстава акти про відсутність останньої на робочому місці протягом усього робочого часу, складені посадовими особами апарату Сколівської міської ради Львівської області кожного робочого дня, відповідно). Цим-же розпорядженням, позивача звільнено з роботи у Сколівській міській раді з 09.09.2014 року у зв'язку із прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), головного бухгалтера Сколівської міської ради зобов'язано провести розрахунок із позивачем у передбаченому законом порядку та вирішено довести зміст зазначеного розпорядження до відома позивача під розписку, а у разі її неявки чи відмови від підпису про отримання копії розпорядження, таку копію відправити поштою на адресу місця її проживання з повідомленням про вручення.

З вказаним розпорядженням позивача було ознайомлено у встановленому порядку, копію його вручено, як і вручено трудову книжку. Зазначені обставини сторонами у судовому засіданні не заперечувались.

Не погоджуючись із вказаним розпорядженням позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, де серед іншого зазначає, що у згаданий вище період вона фізично не могла знаходитись на робочому місці, так як була поновлена на вказаній посаді лише 05.09.2014 року, а до цього, тобто з 27.08.2013 року і до 05.09.2014 року її не допускали до фактичного виконання своїх посадових обов'язків і тому вона у трудових відносинах з Сколівською міською радою Львівської області не перебувала. Її поновлення мало відбутись ще 27.08.2013 року на підставі постанови Сколівського районного суду Львівської області, однак фактично така постанова суду залишалася невиконаною аж до 05.09.2014 року з вини роботодавця. Крім того вказує, що відповідачами грубо порушено порядок ведення трудових книжок, зокрема у її трудовій книжці у записах за № 12, 13, 14, 15, 16 невірно вказано підставу звільнення 01.03.2011 року, помилково вказано одну і ту ж дату звільнення та прийняття на іншу роботу - 01.03.2011 року, наявні підтирання та виправлення, що не може мати місця у трудовій книжці. З огляду на вказане, враховуючи її перебування на публічній службі, вона була змушена звертатись до суду із даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зауважив, що оскаржуване розпорядження відповідача Сколівського міського голови Москаля В.Б. № 64 «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_6» від 08.09.2014 року видане у передбачений ст. 148 КЗпП України строк для застосування дисциплінарного стягнення, який не перевищує одного місяця з дня виявлення проступку, так як прогулом визначено період відсутності на роботі з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року. До застосування дисциплінарного стягнення Сколівським міським головою Москалем В.Б. у відповідності до вимог ст. 149 КЗпП України зажадано пояснення від позивача, які були взяті до уваги, однак визнані такими, що не свідчать про наявність у останньої поважних причин невиходу на роботу, про що безпосередньо йдеться у мотивувальній частині оскаржуваного розпорядження. Застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення, відповідач Сколівський міський голова Москаль В.Б. виходив з положень ст. 147 КЗпП України і обрав його вид, який передбачений у згаданій нормі, враховуючи, при цьому, ступінь тяжкості вчиненого проступку, що полягав у вкрай тривалому невиході позивача на роботу і обставини, за яких вчинено проступок, у тому числі і безпосереднє ставлення позивача до скоєного та невиконання своїх посадових обов'язків попередньо в цілому. Разом з тим, суд першої інстанції посилаючись на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, де визначено, що усі записи у трудовій книжці виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом синього, чорного або фіолетового кольорів і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення, зобов'язав відповідача Сколівську міську раду Львівської області слід внести наступні виправлення у трудову книжку позивача, зокрема у запис за № 15 у графі «Відомості про прийняття на роботу, про переведення на іншу роботу та про звільнення (із зазначенням причин і з посиланнями на статтю, пункт закону)» вказати «запис за № 12 недійсний. Поновлено на попередній посаді» - усунувши підкреслення, а у запис за № 16 у графі «Дата: число, місяць, рік» вказати « 09.09.2014» - усунувши витирання, у відповідності до положень зазначеної Інструкції.

Суд апеляційної інстанції, скасувавши рішення суду першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задовольнити позов повністю з підстав не приділення судом першої інстанції достатньої уваги оцінці наявним у справі доказам. А саме ОСОБА_6 фактично було допущено до роботи 05.09.2014 року, про що зазначено у трудовій книжці, отже саме з цієї дати виникли трудові відносини між позивачкою та Сколівською міською радою. Щодо актів, складених працівниками Сколівської міської ради щодо відсутності на робочому місці працівника апарату Сколівської міської ради, апеляційний суд зазначає, що на момент їх складання ОСОБА_6 не була працівником апарату Сколівської міської ради. Судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у допиті свідків, заявлених ОСОБА_6 під час судового розгляду справи, оскільки, як було зазначено головуючим у судовому засіданні вони разом із ОСОБА_6 є депутатами Сколівської міської ради, а тому суд першої інстанції вважав, що їх свідчення не будуть відповідати фактичним обставинам справ. Натомість у судовому засіданні було допитано секретаря Сколівської міської ради ОСОБА_8, яка перебуває у родинних відносних з Москалем В.Б. та спеціаліста 1 категорії по комп'ютерному забезпеченню, який одночасно є відповідальним за кадрову роботу, ОСОБА_9 Вказані свідки, будучи особами, що призначаються та звільняться міським головою, відповідно надали пояснення з єдиною метою, а саме допомогти Москалю В.Б. уникнути відповідальності за грубе порушення трудового законодавства, і такі пояснення були прийняті судом першої інстанції, що свідчить про поспішність та упередженість суду першої інстанції. Постанова Сколівського районного суду Львівської області про поновлення ОСОБА_6 на посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради прийнята 27.08.2013 року, розпорядження №№79 та 83 видані 31.10.2013 року та 01.11.2013 року, а питання щодо внесення змін до штатного розпису і введення посади спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради було розглянуто лише 15.04.2014 року, що суперечить змісту та сутності поняття «негайне виконання». Щодо не допуску ОСОБА_6 до роботи з 04.11.2013 року до 05.09.2014 року також свідчить той факт, що 17.07.2014 року позивач звернувся до Сколівського районного судуЛьвівської області з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання до вчинення дій, після чого Москаль В.Б. змушений був допустити її до фактичного виконання посадових обов'язків.

Враховуючи правові висновки Верховного Суду України, висловлені у справі № 6-119цс15 (постанова від 01.07.2015 року), колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статусом.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналогічні положення щодо обґрунтованості рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником містяться і в частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад, в даному разі, адміністративного судочинства.

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.

За аналогією правило частини 7 статті 43 КЗпП України та частини 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною четвертою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників, членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Проте судом апеляційного суду не встановлювалось наявність відповідного виборного профспілкового органу при Соколівській міській раді Львівської області, як і не досліджувалось питання направлення відповідного запиту та отримання обґрунтованої відповіді щодо можливості звільнення позивача з займаної нею посади за прогул, в розрізі того чи є вона членом виборного органу профспілки.

Також необхідно звернути увагу, що на виконання положень Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги користується правами суду першої інстанції, а тому не позбавлений правом досліджувати нові докази, які не досліджувались судом першої інстанції, такі як показання свідків. Вказане свідчить про передчасність висновків суду в поєднанні із висловлюванням про зацікавленість допитаних свідків у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами процесу виник саме за період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року (встановлений період прогулу позивача), що суд апеляційної інстанції визначив у своєму рішенні, однак з незрозумілих підстав досліджу весь період, починаючи з 04.11.2013 року (поновлення її робочому місці), що на виконання положень статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України має визначатись як невиконання судового рішення про поновлення його на роботі.

Відповідно до статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Стаття 90 вказаного Кодексу регулює питання щодо можливості компенсації затрачених позивачем витрат на правову допомогу. Зокрема передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Разом з тим, апеляційний суд, задовольняючи клопотання позивача, щодо стягнення з місцевого бюджету сплачені ним кошти на надання правової допомоги в сумі 2000 грн. 00 коп. не виконав зазначені приписи процесуального закону, а саме не досліджував наявність відповідної кваліфікації у її представника (фахівець у галузі права), укладеного договору в поєднанні із встановленням дійсності заявленої суми.

Крім того, судом апеляційної інстанції не надавалась правова оцінка всім позовним вимогам, заявленим позивачем у суді першої інстанції, який частково їх задовольнив, зобов'язавши раду внести зміни до деяких записів трудової книжки, при цьому задовольнивши позов повністю.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Сколівського міського голови Москаля Володимира Богдановича та Сколівської міської ради Львівської області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Сколівської міської ради Львівської області, Сколівського міського голови Москаля Володимира Богдановича про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення виправлень у трудову книжку скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та не підлягає перегляду.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: С.С. Пасічник

О.Ф. Ситников