Справа № 810/3641/15
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року справа №810/3641/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання - Сакевич Ж.В.;

за участю:

представника позивача - Василюка І.С.;

представника відповідача - Іващенка Д.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рибний світ Компані"

до державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з вимогами до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.01.2015 р., яким ТОВ «Рибний світ Компані» було зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 2666718 грн. та застосовано штрафну фінансову санкцію у розмірі 1333359 грн.

Вимоги мотивовані невідповідністю висновків акту перевірки фактичним обставинам справи, а у зв?язку з цим і безпідставністю прийнятого рішення, з огляду на те, що податковим законодавством не передбачено, що заміна значення рядків 23.1 податкової декларації з ПДВ та заміна напрямів бюджетного відшкодування є порушенням норм ПКУ, а тому дії щодо перенесення суми зазначеної у таких рядках, що призводить до зміни напряму бюджетного відшкодування «на рахунок платника у банку» не можуть розцінюватись як правопорушення. Крім того, позивач зазначив, що законодавство не обмежує право платника податків уточнювати показники раніше поданих декларацій та не містить жодних обмежень щодо зміни такою уточненою декларацією напрямку відшкодування.

З урахуванням викладеного, просило позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та пояснив, що відповідачем була проведена камеральна перевірка податкової звітності позивача за грудень 2013 р. у порядку ст.76 ПКУ (уточнюючий розрахунок податкових зобов?язань з ПДВ у зв?язку з виправленням самостійно виявлених помилок декларація від 17.11.2014 р. №)). За результатом проведеної перевірки був складений акт №361/15-2/35001610 від 16.12.2014 р., яким встановлено порушення позивачем п.п.200.1-200.4 , 200.6 ПКУ, оскільки виявлено завищення значення рядка 23.1 уточнюючого розрахунку податкових зобов?язань з ПДВ у зв?язку з виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2013 р. на суму 2 666 718,00 грн.

За наслідками перевірки та складеного акту позивачу рішенням № від 20.01.2015 р. було зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов?язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 2 666 718,00 грн. та застосовано штрафна санкція у сумі 1333359,00 грн.

Вважає, що дії податкового органу були проведені у межах повноважень та спосіб, які передбачені чинним законодавством.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та матеріали, встановивши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке:

відповідач на підставі п.200.10 ст.200 ПКУ та, у порядку ст.76 ПКУ, провів камеральну перевірку податкової звітності позивача з ПДВ за грудень 2013 р. (уточнюючий розрахунок податкових зобов?язань з ПДВ у зв?язку із виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2013 р. (від 17.11.2014 р. реєстр №)). Результатом проведеної перевірки стало винесення податкового повідомлення-рішення № від 20.01.2015 р.

На час розгляду справи ТОВ «Рибний Світ компані» зареєстроване як платник податку на додану вартість. Відповідач -податковий орган, є контролюючим органом, який в розумінні п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41 ПКУ контролює податки, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПКУ, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. (п.75.1 ст.75 ПКУ).

Підпунктом 75.1.1 п.75.1 ст.75 ПКУ передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків. Приписами ст.76 ПКУ встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згідно п.86.2 ст.86 ПКУ за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі, вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Під час проведення камеральної перевірки декларацій з ПДВ позивача працівниками контролюючого органу зроблений висновок, що зміна напрямку відшкодування ПДВ шляхом подання уточнюючого розрахунку за деклараціями, поданими платником до податкових органів чинним законодавством не передбачена, тому платник податку на додану вартість не мав права на складання уточнюючого розрахунку з метою зміни напряму бюджетного відшкодування, оскільки зміна напряму бюджетного відшкодування не може розцінюватись як виправлення помилки.

Проте, ТОВ «Рибний Світ компані», в порушення вимог п.п. 220.1 -200.4, п.200.6 ст.200 ПКУ та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року № 1492, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 року за № 1490/20228, завищело суму бюджетного відшкодування, у зв?язку з виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2013 року у розмірі 2 666 718,00 грн.

В процесі проведення аналізу КОР з ПДВ встановлено, що суми заявлені до відшкодування уточнюючими розрахунками податкових зобов?язань з ПДВ у зв?язку з виправленням самостійно виявлених помилок, поданих 17.11.2014 р. розраховані позивачем та внесені на рахунок платника у банку (р.23.1).

Підприємство за лютий 2014 р. (податкова декларація від 19.03.2014 р. №) декларувало позитивне значення ПДВ в розмірі 14542617 грн., з яких згорнулось переплатою на КОР в розмірі 13281596 грн., сформованої за період, що був перевірений та підтверджений довідкою про результати документальної позапланової виїзної перевірки у зменшення податкових зобов?язань з ПДВ за серпень-грудень 2013 р. та достовірності декларування від?ємного значення з ПДВ за грудень 2013 р. за №140/15-2/35001610 від 01.04.2014 р. Отже, підприємство скористалось своїм правом, передбаченим п.п.200.6 ст.200 ПКУ на зменшення суми податкових зобов?язань з ПДВ на суму 14542617 грн.

Отже, спір виник у зв'язку з тим, що у ході перевірки відповідачем було зменшено бюджетне відшкодування по податку на додану вартість з підстав відсутності у позивача права на складання уточнюючого розрахунку з метою зміни напряму бюджетного відшкодування, оскільки це не може розцінюватися як виправлення помилки.

Відповідно до вимог ст.67 Конституції України платники податків повинні сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законами терміни.

Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. (п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.16.1 ст.16 ПКУ, платник податків зобов'язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За приписами п.48.7 ст.48 ПКУ, податкова декларація, складена з порушенням норм статті 48 Податкового кодексу України, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених п.46.4 ст.46 цього Кодексу. Згідно п.49.1 ст.49 цього кодексу, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно п.49.11 ст.49 ПКУ, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 ст.48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема, у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання. Крім того, положеннями п.49.15 ст.49 ПКУ встановлено, що податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Відповідно до вимог п.50.1 ст.50 ПКУ, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПКУ, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Податковим законодавством передбачено, що не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які: були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів); мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів). (п.200.5 ст.200 Податкового кодексу України). Згідно п.200.6 ст.200 ПКУ, платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах. проведення камеральної перевірки.

В п.200.14 ст.200 ПКУ передбачено, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

З аналізу вищезазначених норм податкового законодавства вбачається, що законодавцем передбачений вичерпний перелік підстав, коли контролюючий орган зменшує бюджетне відшкодування податку на додану вартість, а платник не має право на вказане бюджетне відшкодування. Як вбачається із матеріалів справи, в даному випадку відповідачем було зменшено бюджетне відшкодування по податку на додану вартість позивачу з підстав відсутності у останнього права на складання уточнюючого розрахунку з метою зміни напряму бюджетного відшкодування, оскільки це не може розцінюватися як виправлення помилки.

Право платника податків подавати уточнюючи розрахунки встановлене ст. 50 ПКУ, відповідно до положень якої, у разі якщо у майбутніх податкових періодах ( з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться в раніше поданій ним декларації (крім обмежень, встановлених цією статтею), він зобов?язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

Єдиним обмеженням для подання уточнюючого розрахунку є строки подання такого розрахунку.

Як встановлено судом, позивач подав уточнюючи розрахунки, якими були виправлені помилки в раніше поданій декларації і така уточнююча декларація прийнята податковим органом.

Щодо права позивача на зміну напрямку відшкодування ПДВ, суд звертає увагу на наступне: відповідно до змісту Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України», поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу (994_535) має автономне значення, яке не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві. У зв'язку з цим Суд зауважує, що в даній справі спір стосується не конкретної суми відшкодування ПДВ або компенсації за затримку у його виплаті, а загального права заявника відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість». Суд зауважує, що ознайомившись із критеріями та вимогами, встановленими національним законодавством, заявник мав достатньо підстав сподіватись на відшкодування ПДВ, який він сплатив під час здійснення своєї господарської діяльності, так само як і на компенсацію за затримку його виплати. Навіть якщо окрема вимога щодо відшкодування ПДВ може бути предметом перевірки та оскарження компетентними державними органами, відповідні положення Закону України «Про податок на додану вартість» не вимагають попереднього судового розгляду цієї вимоги з метою підтвердження права компанії на відшкодування.

Таким чином, ураховуючи, що чинним законодавством не передбачено відповідальності за зміну значення рядка 23.1 податкової декларації з ПДВ, які визначають напрями бюджетного відшкодування, суд вважає, що прийняте відповідачем рішення про накладання стягнення за такі дії платника податків підлягає скасуванню.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 КАСУ, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. В процесі розгляду справи відповідачем на спростування вказаної позиції належних та допустимих доказів до суду не надано.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оскільки відповідачем не доведено, а судом не встановлені обставини, які підтверджують порушення позивачем податкового законодавства при визначенні розміру бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в межах спірних правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У судовому засіданні відповідач не довів факту правомірності прийнятого рішення.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2015 р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 27 вересня 2015 р.