Справа № 2а/1770/4034/2011
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2012-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2а/1770/4034/2011
Головуючий у 1-й інстанції: Борискін С.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"23" січня 2012 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Котік Т.С.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "29" листопада 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової адміністрації у Львівській області, Державної податкової інспекції в Городоцькому районі Львівської області про скасування державної реєстрації змін до установчих документів та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Державної податкової адміністрації у Львівській області та Державної податкової інспекції у Городоцькому районі Львівської області про визнання протиправними дій відповідачів по відмові у нарахуванні та виплаті грошових коштів за роботу в умовах режимних обмежень.

Одночасно позивач подав заяву про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2011 року ОСОБА_3 поновлено строк звернення до суду (а.с.45-46).

Ухвалою від 10 жовтня 2011 року у справі відкрито провадження.

Ухвалою цього ж суду від 29 листопада 2011 року справу за позовом ОСОБА_3 передано для розгляду ОСОБА_4 окружному адміністративному суду за територіальною підсудністю(а.с.12-14).

Не погоджуючись із зміною підсудності, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду, в якій порушує питання про її скасування з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді -доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційноїї інстанції, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, ухвала- скасуванню з таких підстав.

Передаючи дану справу на розгляд іншому суду, Рівненський окружний адміністративний суд виходив з положень п.3 ч.1 ст.22 КАС України, оскільки вважав, що після відкриття провадження у справі з"ясувалося, що справа територіально підсудна ОСОБА_4 окружному адміністративному суду. До такого висновку суд дійшов на підставі доказів про реєстрацію позивача за місцем проживання у м.Львові та відсутності доказів про місце перебування, знаходження у м.Рівне.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб"єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи позивача, або адміністративним судом за місцем знаходження відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, будучи зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( гуртожиток), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду за своїм місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановляючи ухвалу про зміну підсудності справи, суд першої інстанції помилково витлумачив ч.2 ст.19 КАС України і вважав, що територіальна підсудність має бути визначена лише за місцем реєстрації проживання, або ж перебування чи знаходження.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з червня 1988 року (а.с.62) і проживає без реєстрації у належній на праві приватної власності дружині квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 65,108). Поштову кореспонденцію, в тому числі і судові повістки ОСОБА_3 одержував саме за цією адресою ( а.с.14,26,29,58).

Ст. 33 Конституції України дає визначення, що місце перебування фізичної особи це те місце, де вона знаходиться тимчасово (готель, санаторій, притулок тощо) або адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання фізичної особи місце, де громадянин постійно чи переважно проживає (як власник будинку чи квартири; як наймач чи піднаймач житла; як член сім'ї власника, наймача тощо або на іншій підставі, встановленій законодавством; у будинку-інтернаті для інвалідів, громадян похилого віку тощо) або адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Право на місце проживання, як особисте немайнове право фізичної особи включає такі основні повноваження:

а) володіння місцем проживання, тобто можливість особи мати одне чи кілька місць проживання;

б) використання свого місця проживання (тобто, це гарантована законом можливість набувати цивільних прав та виконувати покладені на особу цивільні обов'язки за місцем проживання, якщо інше не передбачено законом чи домовленістю між сторонами). Таке використання може здійснюватись, наприклад, шляхом отримання за місцем проживання офіційних звернень, повідомлень тощо;

в) вільне обирання та зміна місця проживання (тобто, передбачена можливість вільно обирати країну, населений пункт, де буде розташоване місце проживання, а також безпосереднє місце проживання).

Крім того, в Україні юридично не закріплена процедура реєстрації проживання чи перебування в зазначеному місці фізичної особи.

Виходячи із завдань та принципів адміністративного судочинства для визначення територіальної підсудності спору під місцем перебування позивача слід розуміти також його фактичне перебування в межах адміністративно-територіальної одиниці, де виникли спірні правовідносини у звязку з цим перебуванням. Тому такий позивач має право звернутися до суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на ту адміністративно-територіальну

одиницю, у межах якої виникли спірні правовідносини та де перебуває позивач, що не виключає його права звернення до суду за місцем проживання (перебування).

За таких обставин право позивача слід вважати порушеним, а тому воно підлягає захисту.

Керуючись ст.ст.197,199, 201, 204 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: ОСОБА_6 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_2,33024

3- відповідачу ОСОБА_7 податкова адміністрація у Львівській області вул.Стрийська, 35,м.Львів,79003 ОСОБА_7 податкова інспекція в Городоцькому районі Львівської області м-н Гайдамаків 24,м.Городок,Городоцький район, Львівська область,81500