Справа № 2а-4490/11/1270
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Горпенюк О.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року < > справа № 2а-4490/11/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Губської Л.В.

суддів Арабей Т. Г. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління у справах захисту прав споживачів у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року в адміністративній справі за позовом Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» до Управління у справах захисту прав споживачів у Луганській області про визнання протиправним та скасування припису від 28.01.2011 № 52,

ВСТАНОВИВ:

Луганське міське комунальне підприємство «Теплокомуненерго» (далі - ЛМКП «Теплокомуненерго») звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з даним позовом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що Управлінням у справах захисту прав споживачів в Луганській області було проведено перевірку ЛМКП «Теплокомуненерго». На підставі акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів видано припис від 28.01.2011 №52 про припинення порушень прав споживача ЛМКП «Теплокомуненерго» ОСОБА_2, який мешкає в м. Луганську. Даний припис, на погляд позивача, видано відповідачем неправомірно та з порушенням вимог діючого законодавства.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з цим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обгрунтовані невірним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Апелянт зазначає, що дії ЛМКП «Теплокомуненерго» по нарахуванню коштів за ненадані послуги та відмова від реєстрації відключення споживача розцінюється Управлінням як тиск на громадянина з метою позбавлення його права свобідного вибору продукції. Апелянт наполягає на тому, що Управління мало всі законні підстави, керуючись статтею 26 Закону України «Про захист прав споживачів», давати суб»єкту господарювання обов»язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули. При цьому, апелянт просив справу розглядати без участі його представника. Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є юридичною особою, суб'єктом господарської діяльності у сфері надання комунальних послуг споживачам з централізованого постачання гарячої води та опалення.

Відповідач, згідно п.1 Наказу Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 09 грудня 2007 року № 217, є територіальним органом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів на території відповідного регіону та здійснює державний захист прав споживачів.

На підставі звернень громадян уповноваженою особою відповідача були здійснені позапланові перевірки дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів у Луганському МКП Теплокомуненерго, за результатами якої винесено припис про зобов»язання позивача припинити порушення прав споживачів, квартири яких обладнані автономним опаленням, в частині нарахування плати за ненадані послуги з питання порушень прав, в тому числі ОСОБА_2 як споживача, а саме - про відмову відключення його квартири від мереж централізованого опалення, зняття з обліку як абонента ЛМКП «Теплокомуненерго» та проведення перерахунку за ненадання послуг центрального опалення.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року № 1875-IV, договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, договір на постачання теплової енергії мешканцям багатоквартирних будинків укладено між Луганським міським комунальним підприємством «Теплокомуненерго» та булансоутримувачем.

Законом України "Про захист прав споживачів" №1023-XII від 12.05.1991 встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Положенням про управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №229 від 23.06.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 липня 2009 року за №636/16652 (далі Положення №229), визначено, що територіальними органами Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики є управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які підпорядковуються Державному комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики.

Управління у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, наказами Держспоживстандарту України, а також цим Положенням.

Згідно зі ст. 26 Закону України Про захист прав споживачів спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право, в тому числі: давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідальність субєкта господарювання у разі порушення прав споживачів настає у випадках, зазначених в статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», цей перелік є вичерпним, і саме у вказаних випадках може бути видано припис про усунення цих порушень, та накладено стягнення штрафу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваного припису, крім того, фактично предметом розгляду в даній справі є спір між позивачем - теплопостачальною організацією та споживачами теплової енергії з приводу відмови їх від отримання теплової енергії та оспорювання правомірності нарахування оплати за поставлену теплову енергію, що не підпадає під перелік випадків, за які субєкт господарювання несе відповідальність, як за порушення прав споживачів.

Згідно із підпунктом 9 пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право, серед іншого, на звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт, а пунктом 24 цих Правил передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

На виконання пункту 25 Правил № 630 наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758, затверджений Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.

Згідно пункту 4 статті 4 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності № 877-V від 5 квітня 2007 року орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що питання, повязані з виробництвом теплової енергії та її постачанням, яке здійснюється на договірній основі, у тому числі і питання відключення від теплопостачання у встановленому порядку, відноситься до сфери господарської діяльності теплопостачальної організації і спір між теплопостачальною організацією та споживачем підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Колегія також погоджує висновок суду першої інстанції стосовно того, що відносини, які виникли між позивачем та мешканцями квартир багатоквартирного будинку, не відносяться до правовідносин, які підпадають під дію Закону України Про захист прав споживачів, і відповідачем безпідставно видано припис за результатами перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач не довів суду правомірності своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції спір по суті вирішений вірно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Разом з тим, постанова суду підлягає зміні, оскільки суд першої інстанції в резолютивній частині постанови помилився в даті прийняття припису, який він скасовує, при тому, що в мотивувальній частині та в абзаці першому резолютивної частини постанови, вона вказана правильно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.195,197,198,201,205,206,211,212,254 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління у справах захисту прав споживачів у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року в адміністративній справі за позовом Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» до Управління у справах захисту прав споживачів у Луганській області про визнання протиправним та скасування припису від 28.01.2011 № 52 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року змінити, а саме: в абзаці другому резолютивної частини постанови слова і цифри «від 28.02.2011» замінити словами і цифрами «від 28.01.2011р.».

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Колегія суддів: Л.В.Губська

ОСОБА_3

ОСОБА_4