Справа № 826/11692/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2015 року № 826/11692/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна - Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна - Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про зобов'язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що оскільки ПАТ «УКРСИББАНК» у відповідності до Закону свої зобов'язання не виконує, то відомості про припинення обтяження транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна повинні бути внесені державним реєстратором на підставі рішення суду згідно ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

У позовній заяві позивач просить суд: зобов'язати державного реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна - Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ідентифікаційний код юридичної особи 25287988, внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про припинення обтяження за реєстраційним записом №6058896, відносно транспортного засобу Марки Opel Astra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_3, що належав позивачу, ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, на праві власності, в зв'язку з його знищенням та припиненням застави у відповідності до законів України.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, письмових заперечень щодо суті позовних вимог до суду не надав.

Представник публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку представника відповідача та представника третьої особи в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновків про наступне.

Судом встановлено, що 20.07.2007 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно умов якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 17200,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 86860,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладання Договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатися в договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті.

Відповідно до п. 2.1 Договору у забезпечення виконання всіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за Договором позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб марка Opel Astra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_3.

Крім того, судом встановлено, що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про обтяження рухомого майна на підставі зазначеного кредитного договору №0 від 20.07.2007 р.

В подальшому, транспортний засіб, що був предметом застави, знищено повністю, що підтверджується довідкою від 17.01.2011 р. №20 та актом про пожежу від 17.01.2011 р.

Позивач звернувся до т.в.о. Голови Правління ПАТ «УКРСИББАНК» із вимогою про зняття обтяження від 20.05.2015 р., в якій просив направити заяву держателю або реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна та зняти обтяження з транспортного засобу марки Opel Astra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_3, котрий був повністю знищений пожежею.

З матеріалів справи вбачається, що вказана вимога надіслана 20.05.2015 р. та отримана ПАТ «УКРСИББАНК» 26.05.2015 р.

При цьому, позивач зазначив, що станом на момент звернення до суду з даним позовом жодних повідомлень про припинення обтяження транспортного засобу марки Opel Astra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_3, не отримав, що і зумовило його звернення до суду з даним позовом з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 574 Цивільного кодексу України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з вимогами п. 2 ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані (ч. 2 ст. 593 ЦК України).

Статтею 28 Закону України «Про заставу» №2654-ХІІ від 02.10.1992 р. визначено, що застава припиняється, зокрема, в разі загибелі заставленого майна.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003 р. (далі - Закон №1255-ІV).

Статтею 42 Закону №1255-ІV визначено, що держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

При цьому, держатель Державного реєстру виконує такі функції, зокрема, приймає заяви і вносить записи до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень рухомого майна, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до ст. 43 Закону №1255-ІV відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Згідно з п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 р. N 830, відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більше як на п'ять років.

Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру.

Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п'яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу.

Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Наведене свідчить, що чинним законодавством передбачено заявочний принцип внесення записів до Державного реєстру, зокрема, і щодо припинення обтяжень.

З матеріалів справи вбачається, що боржник (позивач) 20.05.2015 р. звертався до обтяжувача (ПАТ «УКРСИББАНК») із письмовою вимогою щодо звернення із заявою до державного реєстратора про припинення обтяження, однак доказів виконання банком законодавчо встановленого обов'язку матеріали справи не містять.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів оскарження бездіяльності ПАТ «УКРСИББАНК» стосовно незвернення останнього до реєстратора із заявою про припинення обтяження.

В той же час, і представником третьої особи не надано до суду доказів його звернення до реєстратора із заявою про припинення обтяження за реєстраційним записом №6058896, відносно транспортного засобу Марки Opel Astra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_3, що належав позивачу, ОСОБА_1, та невиконання державним реєстратором своїх обов'язків щодо внесення до Реєстру відомостей про припинення обтяження в день надходження заяви.

Крім того, суд звертає увагу, стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як встановлено судом, доказів звернення обтяжувача до реєстратора із заявою про припинення обтяження та, як наслідок, невиконання останнім своїх обов'язків щодо внесення до Реєстру відомостей про припинення обтяження в день надходження заяви матеріали справи не містять, а відтак судом не вбачається порушення державним реєстратором прав позивача при розгляді та вирішенні даної справи.

Крім того, матеріали справи не містять доказів надходження до реєстратора рішення суду, яким встановлено факт припинення обтяження.

Наведене в сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки вони є передчасними, а судом встановленого відсутність порушеного права позивача з боку відповідача.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на відсутність порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов