Справа № 809/4026/15
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р. Справа № 809/4026/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Могили А.Б.

за участі:

секретаря судового засідання Житняк Л.М.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Плаксій Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження №37-к від 11.08.2015 року, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 7260 грн., стягення моральної шкоди в сумі 10000 грн.-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування розпорядження №37-к від 11.08.2015 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 2860 грн., стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн.

До початку розгляду справи по суті позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7260 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 протиправно звільнено з посади першого заступника голови Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, а відтак вона підлягає поновленню на посаді та просить стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу і моральну шкоду.

Позивач заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснила, що вона з 09.09.2014 року обіймала посаду першого заступника голови Городенківської районної державної адміністрації. Вказала, що відповідач не маючи наміру продовжувати з нею трудові відносини, наполягав, щоб остання написала заяву на звільнення у зв'язку із переведенням у фінансове управління Городенківської райдержадміністрації, що і було ОСОБА_1 зроблено. Однак, ще не отримавши погодження фінансового управління Городенківської райдержадміністрації на переведення позивача, відповідачем було винесено розпорядження №37-к від 11.08.2015 року, яким ОСОБА_1 звільнено на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України - за власним бажанням. Вважає, що оскаржуване рішення є протиправним, а саме в частині формулювання причини звільнення, оскільки позивачем було подано заяву про звільнення у зв'язку із переведенням. Крім того, після винесення вказаного розпорядження фінансовим управлінням Городенківської райдержадміністрації було відмолено у прийнятті позивача у вказану установу. Таким чином, на думку позивача, звільнення з роботи відбулося безпідставно, в порушення трудових права позивач. Позов просила задовольнити.

Представник відповідача адміністративний позов не визнала з підстав, зазначених у поданому запереченні. Суду пояснила, що оскаржуване розпорядження винесено Городенківською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області правомірно, у відповідності до норм чинного законодавства, на підставі поданої заяви ОСОБА_1 та погодження Івано-Франківської обласної державної адміністрації. В задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 09.09.2014 року за № 82-к ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника голови Городенківської районної державної адміністрації з 09.09.2014 року (а.с.48).

Розпорядженням від 30.03.2015 року за № 20-к повноваження позивача продовжено з 30.03.2015 року (а.с. 47).

У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням від 11.08.2015 року за № 37-к, відповідно до ст. 38 Кодекс законів про працю України, ОСОБА_1 - першого заступника голови Городенківської районної державної адміністрації звільнено із займаної посади з 11.08.2015 року.

Аналізуючи підстави звільнення позивача з Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області суд зазначає наступне.

Рішенням колегії Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 02.08.2015 року з метою активізації боротьби зі злочинністю в районі та стабілізації стану справ у фінансово-бюджетній галузі вирішено підготувати клопотання в обласну державну адміністрацію щодо переведення першого заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_1 у фінансове управління райдержадміністрації (а.с. 38-39).

ОСОБА_1 03.08.2015 року подано заяву про звільнення її з посади першого заступника голови Городенківської районної державної адміністрації у зв'язку із переведенням на роботу у районне фінансове управління (а.с. 12).

Івано-Франківською обласною державною адміністрацією 11.08.2015 року погоджено пропозицію Городенківської районної державної адміністрації щодо звільнення позивача у зв'язку із переведенням (а.с. 16).

Однак, як вбачається з листа за № 121/04-06/18 від 08.08.2015 року, фінансове управління Городенківської райдержадміністрації повідомило Городенківську райдержадміністрацію, що у відповідності до вимог п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VІІІ, яким з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів, керівників органів виконавчої влади зобов'язано вжити заходів щодо скорочення чисельності працівників цих органів на 20 відсотків - не дає згоди на заповнення наявної вакансії головного спеціаліста та з листом прохання щодо звільнення ОСОБА_1 у зв'язку з переводом звертатися не буде.

Пунктом 5 частини 6 статті 36 Кодексу законів про працю України встановлено, що підставами припинення трудового договору є, переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Вищевказана норма Кодексу законів про працю України щодо переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію передбачає угоду трьох сторін, зокрема, нового роботодавця, працівника, та попереднього роботодавця.

Переведення - це зміщення з колишньої роботи з одночасним переходом на іншу роботу, тобто працівник продовжує працювати за іншою спеціальністю (посадою, кваліфікацією) або за тією ж спеціальністю (посадою, кваліфікацією), але на іншому підприємстві, установі, організації, як у цій, так в іншій місцевості.

Переведення до іншого роботодавця (на інше підприємство) відбувається за погодженням між керівниками відповідних підприємств. Зміни, які відбуваються у правовому становищі працівника при такому переведенні, виходять за межі поняття "переведення", оскільки внаслідок такого переведення відбувається розірвання трудового договору, і, відповідно, припинення існуючих трудових правовідносин. В основі такого переведення лежить взаємне погодження двох роботодавців (одного - від якого переводиться (звільняється) працівник та іншого - до якого переводиться працівник) і згода самого працівника.

Таким чином, процедура звільнення провадиться в такому порядку:

- новий роботодавець звертається з листом до попереднього роботодавця з проханням звільнити працівника в порядку переведення;

- працівник подає попередньому роботодавцю заяву з проханням про звільнення у порядку переведення на іншу роботу до іншої організації або заяву про згоду на таке переведення, якщо ініціатива належить новому роботодавцю;

- попередній роботодавець у разі згоди видає наказ про звільнення працівника у порядку переведення за пунктом 5 статті 36 Кодексу законів про працю України (цьому зазвичай передує відповідна резолюція на заяві працівника).

У разі відсутності усіх трьох складових переведення на інше підприємство відбутися не може. Таким чином, за наявності заяви працівника з проханням щодо звільнення з роботи в порядку переведення за пунктом 5 статті 36 Кодексу законів про працю України, та відсутності погодження власників зацікавлених підприємств, де працює працівник і куди він бажає працевлаштуватися, або уповноважених ними органів, оформити таке звільнення як переведення неможливо.

Натомість, судом встановлено, що розпорядження від 11.08.2015 року за № 37-к про звільнення ОСОБА_1 Городенківською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області було винесено у відсутність відповідного звернення нового роботодавця з проханням щодо звільнення працівника в порядку переведення, що підтверджується листом фінансового управління Городенківської райдержадміністрації за № 121/04-06/18 від 08.08.2015 року.

Згідно розпорядження від 11.08.2015 року за № 37-к, відповідачем протиправно змінено підставу звільнення ОСОБА_1, а саме у відповідності до ст. 38 КЗпП - за власним бажанням, хоча позивачем було подану заяву про її звільнення у зв'язку із переведенням, у відповідності до пункту 5 статті 36 КЗпП.

Крім того, представником відповідача суду не надано жодних доказів на обґрунтування того, з яких саме причин ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника голови Городенківської районної державної адміністрації, оскільки погодження на прийняття позивача на роботу в фінансове управління Городенківської райдержадміністрації останнім не надано.

У відповідності до ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Судом встановлено, що позивач із заявою про звільнення з посади за власним бажанням до відповідача не зверталася.

Окрім того, з часу подання ОСОБА_1 заяви про її звільнення у зв'язку із переведенням і до її звільнення з посади, в порушення ст. 38 Кодексу законів про працю України, пройшло 8, а не 14 днів.

Відтак, відповідач діяв і прийняв оскаржуване розпорядження всупереч ст. 43 Конституції України відповідно до якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується та ст. ст. 21, 31 Кодексу законів про працю України, що будь-яка зміна трудової функції працівника, робочого місця, що виходить за межі трудового договору, не допускається без письмової згоди працівника.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем протиправно звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

У зв'язку з цим розпорядження відповідача за №37-к від 11.08.2015 року підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Вказаним Порядком визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

В силу вимог пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Позивача звільнено 11.08.2015 року. Відтак термін вимушено прогулу позивача рахується з 12.08.2015 року по 28.09.2015 року та складає 32 дня.

Згідно довідки від 11.08.2015 року за № 24 заробіток позивача у червні 2015 року склав 4 562 грн., у липні 2015 року - 5 139, 33 грн. Отже середньомісячна заробітна плата останньої на момент звільнення складала 4850, 67 грн. (4 562 грн. + 5 139, 33 грн.) / 2 місяці = 4850, 67 грн. ), а середньоденна - 220,47 грн. (4850, 67 грн. / 22 робочі дні = 220,47 грн.)

За таких обставин сума відшкодуванню середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку слід стягнути на користь позивача, складає 7 055,04 грн. (32 робочі дні х 220,47 грн. = 7 055,04 грн.). Сума стягнення за один місяць складає 3527,52 грн.

За правилами пунктів 2, 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на переконання суду підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Як було вже встановлено судом позивач змушена була написати заяву на звільнення у зв'язку із переведенням під тиском, оскільки могла втратити місце праці та засоби до існування. Крім того, внаслідок звільнення ОСОБА_1 пережила стрес, оскільки такі дії відповідача призвели до душевних переживань, погіршення її самопочуття, зниження авторитету в очах підлеглих, погіршення стану її здоров'я, змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав.

В статті 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 року (зі змінами) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до п. 5 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер страждань, їх обсяг, вимушені зміни у життєвих стосунках позивача, факт, що остання незаконно звільнена з роботи. Таким чином, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень є надмірним, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, в сумі 4 000 грн.

В підсумку адміністративний позов ОСОБА_1 до Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження №37-к від 11.08.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області з 11.08.2015 року.

Стягнути з Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.08.2015 року по 28.09.2015 в розмірі 7055,04 грн.

Стягнути з Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 4000 грн.

Постанову суду в частині повновлення на посаді ОСОБА_1 з 11.08.2015 року та стягнення в її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі - 3527,52 грн. у відповідності до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України звернути до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.

Постанова складена в повному обсязі 05.10.2015 року.