Справа № 823/4979/15
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року справа № 823/4979/15

м. Черкаси
12 год. 00 хв.
Черкаський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Мишенка В.В.,
при секретарі Гордієнку Ю.П.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення компенсації за речове майно,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 , в якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність та стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь позивача грошову компенсацію за речове майно, не отримане після 11 березня 2000 року в сумі 4546,79 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом начальника Генерального штабу № 134 від 28.03.2015 ОСОБА_1 було звільнено в запас за станом здоров`я. Згідно даного наказу з 11 березня 2000 року ОСОБА_1 не отримував речового майна на суму 4546, 79 грн. 29.04.2015 року позивач дізнався, що йому не буде виплачено під час звільнення компенсацію за неотримане речове майно. На підставі викладено, ОСОБА_1 вважає, що даною відмовою порушено ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанову КМУ від 28.10.2004 № 1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців ЗСУ та інших військових формувань у мирний час».
Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а розгляд справи просив провести без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, свого представника не направив, хоча належним чином повідомлявся судом про день та час судового розгляду справи.
У відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Вивчивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступне.
Згідно, витягу з наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 29.04.2015 № 87 полковника ОСОБА_1 , начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини, звільненого наказом начальника Генерального штабу ЗСУ № 134 від 28.03.2015 з війської служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу. Зокрема зазначено, що речового майна останній не отримував після 11.03.2000 на суму 4546, 79 грн.
Приписами ч. 7 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (чинний на час правовідносин) за військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, зберігаються всі види забезпечення, передбачені статтями 9 і 91 цього Закону, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, Державної спеціальної служби транспорту. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями у цих державних органах, підприємствах, установах, організаціях, затверджується Президентом України.
У відповідності до ст. 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що абз. 2 ч.1 ст. 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на яку посилається позивач, на час його звільнення не існував, а зміни внесені (викладено в новій редакції) згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» від 01.07.2015 № 567-VIII.(діє з 30.07.2015).
Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Разом з тим, порядок забезпечення військовослужбовців речовим майном на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас здійснювався на підставі постанови КМУ «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» від 28.10.2004 № 1444.
Відповідно до п. 27 даної Постанови військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
Однак, ч. 2 ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 призупинено дію частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 15, ст. 190) в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а також дію абзацу першого частини першої статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей безоплатного проїзду у відпустку.
Отже, виходячи з вищевикладеного, у позивача відсутні підстави на отримання грошової компенсації за невикористане речове забезпечення, оскільки Законом України встановлено обмеження щодо останньої.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України при вирішенні спорів цієї категорії. Так, у постановах Верховного Суду України від 4 грудня 2012 року N 21-345а12 та 19 березня 2013 року N 21-38а13 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що на момент звернення військовослужбовців щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон N 2011-XII не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про речове забезпечення в цьому випадку не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням зазначеного вище Закону.
У відповідності до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи є необґрунтованими, а вимоги такими, що не належить до задоволення.
Керуючись ст. ст. 158-163 Черкаський окружний адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення компенсації за речове майно відмовити повністю.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 05.10.2015