Справа № 2515/189/12
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2515/189/12 Головуючий у 1-й інстанції: Овсієнко Ю.К. Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівБорисюк Л.П.,
Кузьменка В.В.,
При секретаріВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: визнати неправомірними дії та бездіяльність відповідача в частині не забезпечення виплати на користь позивача згідно ст.ст. 12, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомоги при народженні дитини - в розмірі 1963,80 грн. та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - 14 938,80 грн. та стягнути недоплачену суму допомоги при народженні дитини та недоплачену суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.02.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2014, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2015 постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.02.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про перерахунок і стягнення державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 07 липня по 31 грудня 2007 року та за 2009 рік скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; в решті судові рішення залишено без змін.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.08.2015 позов задоволено частково: зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_5 недоплаченої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-ІІІ у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 з врахуванням виплачених сум; зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_5 недоплаченої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2009 рік відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років з врахуванням виплачених сум; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції сторони звернулись із апеляційними скаргами, в яких: позивач просить змінити оскаржувану постанову; відповідач просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 є матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22.05.2007 (а.с. 10 том 1).

З 13.07.1990 ОСОБА_5 знаходиться в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_7. Склад сім'ї позивача - п'ять осіб: позивачка, її чоловік та троє дітей, що підтверджується довідкою вуличного комітету № 21 Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 15.01.2010 (а. с. 8 том № 1).

ОСОБА_5 отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.07.2007 по ІНФОРМАЦІЯ_1, як незастрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та допомогу при народженні дитини з 01.05.2007 по 31.05.2008 (а. с. 11, 13 том № 1).

Виходячи зі змісту відповіді УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 13.08.2010 № М-293 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_5 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2007 році відповідач керувався положеннями Закону № 489-V, якими зупинено дію статті 12, частини 1 статті 15 та пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 2811-XII на 2007 рік. (а.с. 17-18 том № 1).

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у 2010 році відповідач правомірно виплачував позивачу державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, а за період з 07 липня по 31 грудня 2007 року та за 2009 рік позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить збір та акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використання цих коштів.

Право на вищевказану допомогу відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Вказана допомога надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення у період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період цієї відпустки.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (в редакції статті на момент виникнення спірних правовідносин) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правління Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зазначена норма закону введена в дію з 01 січня 2002 року Законом України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» від 11.01.2001 № 2213-ІІІ.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Пунктом 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію частини 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» на 2007 рік зупинено та статтею 56 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» встановлено розмір допомоги для незастрахованих осіб не менше 90 гривень.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 пункт 14 статті 71 Закону № 489-V визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, у 2007 році виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 09.07.2007 по 31.12.2007 повинна здійснюватись у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції статті на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, до 01.01.2008 - дати набрання чинності Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» № 107-VI - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-XII, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» №2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» № 107-VI внесені відповідні зміни до Законів № 2811-XII та № 2240-III, зокрема, зміни до статті 13 Закону № 2811-XII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III виключено статті 40-44.

Рішенням № 10-рп/2008 від 22.05.2008 визнано неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункту 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону №2240-ІII.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 01 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Водночас, частиною 3 статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI (далі - Закон № 2154-VI) було визначено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі - Порядок) був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

За змістом пункту 17 цього Порядку право на виплату допомоги мають особи, зазначені в статті 13 Закону № 2811-ХІІ, яка на час виникнення спірних відносин поширювала свою дію щодо виплати допомоги лише на незастрахованих осіб.

Отже, згідно з приписами наведених норм, у 2010 році незастраховані особи мали право на отримання цієї допомоги у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не законом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 11.12.2012 (справа № 21-300а12), від 25.12.2012 (справа № 21-410а12) та від 08.10.2013 (справа №21-268а13).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а саме: щодо зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_5 недоплаченої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-ІІІ у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року з врахуванням виплачених сум, а за 2009 рік - відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років з врахуванням виплачених сум.

Відповідно до п. 4 ч.4 ст. 105 КАС України, в порядку адміністративного судочинства з відповідача - суб'єкта владних повноважень можуть бути стягнуті кошти на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Враховуючи, що недоплачена сума допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та допомога при народженні дитини не є шкодою, тому, з урахуванням приписів ч.2 ст.11 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з виплати допомоги при народженні дитини та з виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд не має компетенції визначати суму недоплачених виплат та стягувати її з відповідача, оскільки не може підміняти державний орган, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а лише може визнати такі дії чи бездіяльність протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, не визначаючи конкретні суми.

Дана правова позиція викладена також в листі Вищого адміністративного суду України від 13.06.2012 року № 1483/12/13-12, відповідно до якої, відповідно статтями 21, 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

Встановивши, що відповідачі порушили норми права, які регулюють спірні відносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідачів здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум із відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 201 КАС України для зміни судового рішення, а тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, апелянтами в порушення вимог частин 1, 2 статті 71 КАС України не надано жодних доказів на спростування правомірності оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 серпня 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Кузьменко В.В.

.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Кузьменко В. В.