Справа № 2а/1770/1365/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Київ К/9991/13161/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Олендера І.Я.

Приходько І.В.

за участю секретаря судового засідання: Ігнатенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт»

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року

у справі № 2а/1770/1365/2011

за позовом Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт»

до Державної податкової інспекції у м. Рівне,

за участю Прокуратури м. Рівне,

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство-фірма «Інтерекопласт» (далі - ППФ «Інтерекопласт»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівне (далі - ДПІ у м. Рівне; відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, просило: визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /0/23-318 від 31 жовтня 2006 року; зобов'язати податковий орган зменшити в особовому картковому рахунку позивача податкові зобов'язання за векселями, вказаними в актах про результати камеральних перевірок декларацій з податку на додану вартість за квітень, травень, червень та липень 2006 року відповідно на 441 884,00 грн. у квітні 2006 року, на 405 639,00 грн. у травні 2006 року, на 684 211,00 грн. у червні 2006 року та на 1 424 183,00 грн. у липні 2006 року; зобов'язати ДПІ у м. Рівне збільшити в особовому рахунку підприємства суму бюджетного відшкодування, задекларовану в зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів, у розмірі 1 081 142,00 грн.; зобов'язати відповідача провести з ППФ «Інтерекопласт» зустрічну звірку задекларованих сум податку на додану вартість, що відображені в картці особового рахунку, для усунення розбіжностей між даними позивача та контролюючого органу.

Справа розглядалась неодноразово. За наслідками її останнього розгляду, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями у справі, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Крім того, ДПІ у м. Рівне заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - ДПІ у м. Рівне на Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено виїзну позапланову перевірку ППФ «Інтерекопласт» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованої в зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів, за серпень 2006 року, за результатами якої складено акт № 457/23-300/30461096 від 25 жовтня 2006 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/23-318 від 31 жовтня 2006 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість за серпень 2006 року в розмірі 1 081 142,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення підприємством підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7, абзацу 5 пункту 11.5 статті 11 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) з огляду на неправомірне включення суми зобов'язань за податковими векселями в розмірі 1 141 103,31 грн. до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість за серпень 2006 року, а не погашення шляхом перерахування коштів до бюджету.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до абзаців 1, 7 пункту 11.5 статті 11 Закону № 168/97-ВР з моменту набрання чинності цим Законом платники податку при імпорті товарів на митну територію України, за умови оформлення митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), можуть за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов'язання зі строком погашення на тридцятий календарний день з дня його поставки органу митного контролю, один примірник якого залишається в органі митного контролю, другий надсилається органом митного контролю на адресу органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку, а третій залишається платнику податку.

Якщо платник податку на дату поставки податкового векселя органу митного контролю має підтверджену податковим органом суму бюджетного відшкодування, яка дорівнює або більша ніж сума зобов'язання по такому векселю, платник податку має право включити суму зобов'язань по податковому векселю до складу податкових зобов'язань за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому податковий вексель вважається погашеним та платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов'язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді.

Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що підтвердження податковим органом суми бюджетного відшкодування є необхідним для кожного податкового векселя, а тому платник податку має право погасити лише ті податкові векселі у відповідному звітному періоді, загальна сума за якими не перевищує підтвердженої податковим органом суми бюджетного відшкодування на час їх поставки.

Втім, як з'ясовано судовими інстанціями на підставі довідки № 495/258/23-300/30461096 від 16 серпня 2006 року та акту № 684/396/23-300/30461096 від 02 жовтня 2006 року, сума зобов'язань позивача за податковими векселями, поставленими органу митного контролю в липні 2006 року, складає 1 509 306,00 грн., в той час як сума підтвердженого бюджетного відшкодування - 405 634,00 грн., сума зобов'язань підприємства за податковими векселями, поставленими органу митного контролю в серпні 2006 року, складає 1 141 103,31 грн., а сума підтвердженого бюджетного відшкодування - 680 200,00 грн.

Позивачем при цьому будь-яких належних доказів на підтвердження податковим органом сум бюджетного відшкодування на дату поставки податкових векселів у розмірі, який дорівнює або більший, ніж сума зобов'язань за ними, не подано.

А відтак, відповідачем цілком правомірно зменшено ППФ «Інтерекопласт» суму бюджетного відшкодування за серпень 2006 року (сформовану, зокрема, і за податковими векселями, поставленими органу митного контролю в липні 2006 року) на 1 081 142,00 грн. оспорюваним актом індивідуальної дії та відображено в картці його особового рахунку податкові зобов'язання за податковими векселями, поставленими органу митного контролю в серпні 2006 року, в розмірі 1 141 103,31 грн.

Також, слід погодитись з доводами судів про обґрунтованість збільшення контролюючим органом в картці особового рахунку ППФ «Інтерекопласт» податкових зобов'язань за векселями, вказаними в актах про результати камеральних перевірок декларацій з податку на додану вартість за квітень, травень, червень та липень 2006 року відповідно на 442 453,03 грн. у квітні 2006 року, на 405 634,00 грн. у травні 2006 року, на 684 211,00 грн. у червні 2011 року та на 1 424 183,00 грн. у липні 2006 року, позаяк, як достовірно з'ясовано судами першої та апеляційної інстанцій, позивач на момент поставки органу митного контролю векселів у зазначені періоди не мав підтвердженої податковим органом суми бюджетного відшкодування у розмірі, який дорівнює або більший, ніж сума зобов'язань за відповідними податковими векселями.

Надаючи правову оцінку заявленій позовній вимозі про зобов'язання відповідача провести з ППФ «Інтерекопласт» зустрічну звірку задекларованих сум податку на додану вартість, суди правильно врахували вимоги пунктів 9.3, 9.4 розділу 9 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 18 липня 2005 року № 276 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за якими звірення стану розрахунків платника податків з бюджетами за податками, зборами (обов'язковими платежами) за відповідний звітний період здійснюється працівником підрозділу адміністрування облікових показників саме на вимогу (письмову) платника податків.

Проте, у даній ситуації факту звернення позивача до ДПІ у м. Рівне з вимогою (письмовою) провести зустрічну звірку задекларованих сум податку на додану вартість, що відображені в картці особового рахунку, не встановлено, що обумовлює безпідставність розглядуваної позовної вимоги.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Державну податкову інспекцію у м. Рівне її правонаступником - Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області.

Касаційну скаргу Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт» залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Олендер І.Я.

Приходько І.В.