Справа № 820/10683/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" серпня 2014 р. м. Київ К/800/7449/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Гончар Л.Я., Донця О.Є.,

в с т а н о в и л а:

В обґрунтування заявленого позову зазначив, що позивачем до відповідача 1 подано митну декларацію, в якій позивач визначив митну вартість товару, що дорівнює ціні товару за контрактом. Проте, відповідач 1 не прийняв до митного оформлення зазначений товар за ціною договору та виніс спірні рішення, в результаті чого митну вартість скориговано та збільшено за третім методом її визначення, що, на думку позивача, вчинено неправомірно, у зв’язку з чим порушено законні права та інтереси підприємства.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанції, Харківська митниця Міндоходів звернулась з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судами та обґрунтованості застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вбачає підстави до її часткового задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.04.2010 р. ТОВ "УПЕК ТРЕЙДИНГ" подано до Харківської митниці відповідно до ст. 262 Митного кодексу України ВМД №800000015/0/325151 з документами для митного оформлення труб, призначених для виготовлення кілець підшипників, що переміщуються через митний кордон України, які ТОВ "УПЕК ТРЕЙДИНГ" придбало згідно з контрактом № 151/156-09 від 30.12.2009 р. у китайської фірми CHINA MUDANJIANG TIANHE TRADE CO.LTD.

Митну вартість товару позивачем визначено за ціною контракту № 151/156-09 від 30.12.2009 р. щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тобто у відповідності до ст.ст. 266, 267 МК України та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766 "Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження", а також надано необхідні документи для її підтвердження, у тому числі на вимогу митного органу і додаткові документи, перелічені у Додатку до декларації митної вартості.

29.04.2010 р. відповідачем прийнято рішення про визначення митної вартості товарів №800000006/2010/001432/1, з якого вбачається, що митним органом застосований метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3) відповідно до ст. 269 МК України та митну вартість товару було збільшено з 773 617,42 грн. (визначену за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) до 906 353,61 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт порушення спірними рішеннями Харківської митниці прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин. Висновки перевіряючих, викладені в оскаржуваних рішеннях носять характер суб’єктивних припущень та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, суди попередніх інстанції правильно послалися на положення частини першої статті 265 МК згідно з якою, митний орган здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ст.269 МК України, у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 267 та 268 цього Кодексу, за митну вартість береться вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продаються на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки:

1) якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку;

2) країна походження;

3) виробник.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних умовах. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини другої статті 267 МК України, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більше, ніж одна вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Таким чином, вказаними нормами визначено як порядок визначення митної вартості товару за методом №3 так і ознаки, які характеризують товари як подібні (аналогічні).

Як встановлено судами, приймаючи рішення про визначення митної вартості товару, митний орган виходив з того, що ТОВ “УПЕК ТРЕЙДИНГ” протягом 2009-2010 років здійснювало регулярні поставки аналогічної продукції з Китаю, у зв'язку з чим у митниці за останній рік накопичився значний об'єм інформації щодо ціни на подібні товари. Саме ця інформація була використана для розрахунку митної вартості на подібні товари на час митного оформлення за методом №3. Джерелом інформації для даного рішення стала наявна у митного органу цінова інформація про факти митних оформлень подібних товарів, яка міститься у ЦБД ЄАІС ДМСУ.

Судами надана належна правова оцінка вказаним обставинам та обґрунтовано зазначено, що застосування митним органом лише відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України не є достатнім для об’єктивного визначення митної вартості товару за третім методом, так як самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, необхідних для висновку про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з’ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.

Приймаючи оскаржувані рішення, митним органом не здійснено вказаного порівняння, у зв’язку з чим визначена відповідачем митна вартість товару не може вважатися достовірною, підтвердженою та об’єктивною.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недотримання митним органом вимог ст.269 МК України під час прийняття спірних рішень щодо визначення митної вартості товару за методом №3, у зв’язку з чим такі рішення є неправомірними та підлягають скасуванню.

Встановивши неправомірність спірних рішень відповідача, на підставі яких позивачем до Державного бюджету України додатково сплачено ПДВ, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необхідність стягнення Державного бюджету України вказаної суми.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком, оскільки у випадку прийняття рішення про стягнення суми надміру сплаченого ПДВ та/або мита, одночасно скасовуючи рішення митного органу про визначення митної вартості товарів, фактично визначається вартість ввезеного товару, чим підмінюється виняткова компетенція митних органів в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом і визначення митної вартості. Наведена позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, що визначена, зокрема, у постановах від 07.09.2012 року у справі № 21-242а12 та від 17.12.2013 року у справі № 21-439а13.

Відповідно до ч. 1 ст. 242-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з ст. 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Харківської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанова набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: