Справа № 22-а/0690/1024/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/1024/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю., Матюшенка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 21 липня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області про визнання неправомірними дій та стягнення коштів ,-

встановила:

Позивач звернулась до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області в якому просила визнати неправомірними дії відповідача стосовно ненарахування та невиплати допомоги відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни" та стягнути з відповідача недоплачені кошти за період з 01.01.2008 по 30.04.2009 року в сумі 1557 грн.

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 21.07.2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії УПФ України в Лугинському районі та стягнуто на користь позивача заборгованість по виплаті надбавки до пенсії, що передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 по 30.04.2009 року в розмірі 1115,80 грн.

В апеляційній. скарзі управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову. Зазначає, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією Закону України „Про соціальний захист дітей війни", здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду невключаються до складу Державного бюджету України.

Також, апелянт посилається на те, що суд безпідставно застосував положення ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та не врахував, що жодним нормативним актом не врегульовано механізм розрахунку підвищення пенсії.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і відповідно до ст. 6 цього ж Закону має право на державну соціальну,підтримку у вигляді підвищення до Пенсії в розмірі ЗО % від мінімальної пенсії за віком.

Дію статті 6 вказаного Закону було обмежено Законом України „Про державний бюджет на 2008 рік", а тому виплати пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги в 2008 році проводились в меншому, ніж передбачено Законом, розмірі.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік" щодо обмеження виплат, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Зазначене рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України та має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки такі кошти є бюджетними, та їх не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, є необгрунтованими.

Відповідно до Положення „Про Пенсійний фонд України", затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року саме на територіальні управління Пенсійного фонду України покладені такі функції, і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм обрахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.З ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вищевказаних норм, та відсутності нормативного акту, який регулює механізм розрахунку підвищення пенсій, є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання неправомірними дій УПФ України в Лугинському районі Житомирської області та стягнення на користь позивача заборгованості по виплаті надбавки до пенсії, що передбачена ст.б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» .

Разом з тим, судом не було враховано, щб відповідачем по справі було надано заперечення, в яких, крім іншого, містилось прохання застосувати строк позовної давності.

За змістом ст.100 КАС України в редакції, що діяла на час розгляду справи, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В зв"язку з цим, доплата до пенсії підлягає стягненню на користь позивачки починаючи з 17.06.2008 року, в межах річного строку звернення з позовом до адміністративного суду, виходячи з розрахунку:

481грн.х30%:30днів х14днів+482х30%х3міс.+ 498x30% х 7 міс. - 515,13грн. виплачених за період з 17.06.2008 по 30.04.2009 року = 990,64 грн. За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова ухвалена із порушенням норм процесуального права, а тому її належить скасувати в частині стягнення коштів і ухвалити нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202,205,207, 212 КАС України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському рйоні Житомирської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Лугинського районного суду Житомирської області в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті надбавки до пенсії, що передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 по 30.04.2009 року в розмірі 1115,80 грн.

Ухвалити нову постанову, якою стягнути з управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області на користь ОСОБА_1 доплату до пенсії, що передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 17.06 .2008 по 30.04.2009 року в розмірі 990,64 грн.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області про стягнення доплати до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 по 16.06.2008 року в зв"язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: