Справа № 805/16739/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року м. Київ К/800/9891/14

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Єрьоміна А.В., Зайця В.С.,

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Голови Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області Дмитрієва Сергія Леонідовича на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року у справі № 805/16739/13-а за позовом ОСОБА_2 до Великоновосілківської районної державної адміністрації у Донецької області, Голови Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області Дмитрієва Сергія Леонідовича, третя особа - Головне управління Держземагенства у Донецької області про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Великоновосілківської районної державної адміністрації у Донецької області, Голови Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області Дмитрієва Сергія Леонідовича, третя особа - Головне управління Держземагенства у Донецької області, в якому суд просив визнати незаконною бездіяльність відповідачів з приводу неподання до Головного управління Держземагенства у Донецької області його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 26.02.2010 року; зобов'язати відповідача 2 негайно передати клопотання від 26.02.2010 року з усіма доданими до нього матеріалами на розгляд до Головного управління Державного земельного агентства в Донецькій області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням апеляційного суду, Голова Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області звернувся з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, а також залишити без розгляду поданий позов. Скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судами та обґрунтованості застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 26 лютого 2010 року позивач звернувся до голови Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області Дмитрієва С.Л. з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7 га (у т.ч. пасовищ 7 га із земель сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби) в оренду, розташованою за межами населених пунктів на території Великоновосілківської селищної ради (КСП «Родіна»).

Згідно з листом Великоновосілківської районної державної адміністрації від 23.03.2010 року у відповідь на клопотання позивача від 26 лютого 2010 року, повідомлено про те, що земельна ділянка, яку він бажав отримати у оренду використовується невідомими особами не за цільовим призначенням, у зв'язку з чим, прийняття рішення по його заяві призупинено до виявлення осіб, винних в скоєнні порушення земельного законодавства.

За результатами проведеної дослідчої перевірки 9 квітня 2010 року Великоновосілківським РВ ГУМВС України в Донецькій області на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом самовільного зайняття земельної ділянки.

10 квітня 2013 року позивач звернувся до відповідача - 1 з листом, в якому просив повідомити про остаточне рішення за результатом розгляду його заяви від 26 лютого 2010 року.

26 квітня 2013 року листом № 901/01-37 позивача повідомлено про результати розгляду його заяви, поданої в 2010 році, а саме - вказано, що розпорядження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після подання відповідної заяви в 2010 році не приймалося. Матеріали передані до правоохоронних органів. Також повідомлено, що з 1 січня 2013 року повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, якими до 1 січня 2013 року розпоряджались районні державні адміністрації, передані до органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів в галузі земельних відносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не було підтверджено неправомірної бездіяльності відповідачів щодо розгляду заяви позивача, у відповідь на яку відповідачами вчинено дії в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог законодавства.

Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в результаті системного аналізу норм Земельного кодексу України та Закону України «Про звернення громадян» бездіяльність відповідачів щодо не передачі до Головного управління Держземагенства у Донецькій області клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 26.02.2010 року кваліфікована як незаконна, у зв'язку з чим наявні підстави зобов'язати відповідача 1 передати клопотання позивача від 26.02.2010 року з усіма матеріалами на розгляд до Головного управління Держземагенства у Донецькій області.

Колегія суддів вважає законним та обґрунтованим такий висновок апеляційного суду, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинної на час звернення позивача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 26 лютого 2010 року і до 31 грудня 2012 року) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини шостої цієї статті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 123 Земельного кодексу України (станом на час звернення позивача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 26 лютого 2010 року) надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абз. 2 цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абз. 3 цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Державні органи приватизації здійснюють розпорядження (крім відчуження земель, на яких розташовані об'єкти, що не підлягають приватизації) землями, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, а також продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. До розмежування земель державної та комунальної власності Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим здійснює розпорядження землями за межами населених пунктів відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Надання та зміна цільового призначення земель водного фонду, історико-культурного, лісогосподарського, оздоровчого, рекреаційного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах населених пунктів (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абз. 2 цього пункту) здійснюється за погодженням з Радою міністрів Автономної Республіки Крим.

Таким чином, станом на час звернення позивача до голови Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (26 лютого 2010 року) рішення щодо надання земельної ділянки в оренду із державних земель сільськогосподарського призначення за межами Великоновосілки відносилось до повноважень Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", що набрав чинності 1 січня 2013 року, переглянуті повноваження органів влади щодо розпорядження земельними ділянками.

Так, відповідно до частин 3 та 4 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, яка набула чинності з 1 січня 2013 року та діє станом на час розгляду справи) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затверджене указом Президента України № 445/2011 від 8 квітня 2011 року зі змінами та доповненнями (далі - Положення), Держземагентство України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб (п.п. 6-1 п. 4).

Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи (п. 7 Положення).

Відповідно до Положення про Управління (Відділ) Держземагентства у районі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 258 від 10 травня 2012 року, третя особа є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане.

Завданням Управління є реалізація повноважень Держземагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці та відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, у межах визначених законодавством, передача відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Зазначене кореспондується із Положенням про Головне управління Держземагенства у Донецькій області, згідно з вимогами п. 4.28 якого (зі змінами, затвердженими Наказом Держземагенства України від 1 березня 2013 року № 82) Головне управління передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах області.

Отже, з 1 січня 2013 року Головне управління Держземагенства у Донецькій області є суб'єктом владних повноважень, який реалізує повноваження територіального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в тому числі з питань передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державного фонду на території Донецькій області .

Таким чином, для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із державних земель сільськогосподарського призначення для наступного отримання в оренду після 1 січня 2013 року, особа повинна звернутись із відповідною заявою до органу Держземагенства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, підставою для відмови в задоволенні позовних вимог стало те, що а ні Земельним кодексом України, а ні Законом України "Про місцеві державні адміністрації", а ні Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" не передбачено передання районними державними адміністраціями заяв та клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сільськогосподарських потреб, отриманих ними до 1 січня 2013 року, органам Держземагентства.

Проте, як вірно зазначено апеляційним судом, відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ст.12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень" , Кодексом адміністративного судочинства України".

Таким чином, дія Закону України «Про звернення громадян» поширюється на відносини з приводу розгляду заяв і скарг громадян, які випливають з земельних відносин, так як нормами земельного законодавства не врегульовано спірне питання щодо передачі клопотання до органу Держземагенства.

За приписами ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

На підставі наведених правових норм, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що бездіяльність відповідачів щодо не передачі до Головного управління Держземагенства у Донецькій області клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 26.02.2010 року є незаконною, оскільки допущена всупереч положенням Закону України «Про звернення громадян», у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції обґрунтовано зобов'язано відповідача 1 передати клопотання позивача від 26.02.2010 року з усіма матеріалами на розгляд до Головного управління Держземагенства у Донецькій області.

Колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника щодо виключної компетенції загальних судів на розгляд вказаного спору та неможливості розгляду вказаної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки системний аналіз положень статтей 2, 3, 17 КАС України дають підстави для висновку про поширення юрисдикції адміністративних судів на вирішення такої категорії спорів.

Колегія суддів дійшла думки, що судом апеляційної інстанцій в повному обсязі встановлено обставини справи, що мають значення для її вирішення, відповідно визначено правове регулювання спірних правовідносин, постановлено правосудні судові рішення.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Голови Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області Дмитрієва Сергія Леонідовича відхилити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року у справі № 805/16739/13-а, а також Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: