Справа № 812/9494/12(2-а/338/175/14)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2015 рокусправа № 812/9494/12(2-а/338/175/14)

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Дурасової Ю.В. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2014 року у справі №812/9494/12(2а-/338/175/14) за позовом ОСОБА_1 до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання рішення недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради (далі по тексту - відповідач), третя особа - ОСОБА_2, в якому просила визнати недійсним рішення виконкому Комунарської районної Ради народних депутатів від 06.08.1993 року №223/4 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1».

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2013 року, яка була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2013 року, провадження було закрито з підстав п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суд України від 11.09.2014 року вищевказані ухвали суду першої та апеляційної інстанцій скасовані, справа направлена до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Вищий адміністративний суд України у своєму рішенні прийшов до висновку про те, що вказаний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - виконавчого комітету міської ради, яка реалізувала у спірних правовідносинах надані їй чинним законодавством України владні управлінські функції. ВАС України врахував позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 року №10-рп/2010, суд касаційної інстанції вважав, що судам необхідно вирішити питання про законність або незаконність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень та зробити висновки на відповідність цього рішення приписам ч.3 ст.2 КАС України.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З постановою суду першої інстанції не погодилась позивач ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову та задовольнити її позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтувала тим, що суд першої інстанції не надав правильну оцінку доказам у справі, а тому виніс незаконне та необґрунтоване судове рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався висновками ВАС України, викладеними в ухвалі від 11.09.2014 року. Суд першої інстанції вказав, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2006 року (цивільна справа №2-563/06 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа Комунарська районна адміністрація Запорізької міської ради, про визнання права власності на будівлю), яке набуло законної сили 20.07.2006 року, визнано за ОСОБА_4 право власності на самовільно побудований житловий будинок під літерою «Б», сарай під літерою «И», сарай під літерою «Л» та вбиральнею під літерою «К», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Суд першої інстанції також послався на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2010 року у цивільній справі №2-1439/10, яке набуло законної сили 26.11.2011 року, за позовом ОСОБА_1 до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, третя особа - ОСОБА_2, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення виконкому Комунарської районної ради народних депутатів від 06.08.1993 року №223/4 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1». Суд першої інстанції врахував наявність не оспореного у встановленому законодавством порядку позивачем ОСОБА_1 договору дарування від 28.09.2006 року, засвідченого державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 жилі будинки (літери «А» і «Б») та господарчі і побутові споруди і будівлі, які знаходяться на земельній ділянці, площею 612 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Суд першої інстанції з огляду на вищевказані судові рішення зазначив, що спірне рішення законне та не порушує будь-яких прав позивача ОСОБА_1, оскільки, ОСОБА_1 не є власником будинку під літерою «Б» за адресою: АДРЕСА_1.

Матеріалами справи встановлено, що виконкомом Комунарської районної Ради народних депутатів 06.08.1993 року прийнято рішення №223/4 «Про оформлення права приватної власності на жилий будинок по АДРЕСА_1», згідно якого оформлено право приватної власності на жилий будинок під літерою «А», розміром 9.55х7.0 по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (п.1). Запорізькому міському відділу комунального господарства рекомендовано видати ОСОБА_4 свідоцтво про право приватної власності на вищевказаний жилий будинок. (п.2). Встановлено розмір земельної ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_1, площею 598 кв.м (п.3) Міжміському бюро технічної інвентаризації рекомендовано здійснити реєстрацію документів згідно цього рішення. (п.4).

ОСОБА_6 просила визнати недійсним рішення виконкому Комунарської районної Ради народних депутатів від 06.08.1993 року №223/4 «Про оформлення права приватної власності на жилий будинок по АДРЕСА_1», у повному обсязі, хоча її вимоги згідно її пояснень, стосуються лише п.3 вказаного рішення, тобто розміру земельної ділянки, свої вимоги вона пояснила тим, що на вказаній земельній ділянці розташовано два жилих будинки «А» та «Б», останній належить їй на праві приватної власності, отже, на її думку, відповідач незаконно закріпив всю земельну ділянку, площею 598 кв.м. за жилим будинком «А»

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2006 року у цивільній справі №2-563/06, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2006 року, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Комунарська районна адміністрація Запорізької міської ради, було визнано за ОСОБА_4 право власності на самовільно побудовані житловий будинок під літерою «Б», сарай під літерою «И», сарай під літерою «Л» та вбиральню під літерою «К», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_4 згідно договору дарування від 28.09.2006 року, засвідченого державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, подарувала ОСОБА_2 жилі будинки (літери «А» і «Б») та господарчі і побутові споруди і будівлі, які знаходяться на земельній ділянці, площею 612 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

30.12.2006 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 06.03.2007 року Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького обласного управління юстиції (повторне).

ОСОБА_2 05.05.2010 року одержала Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 року №87/156.

Встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2010 року по цивільній справі №2-1439/10 за позовом ОСОБА_1 до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, третя особа - ОСОБА_2І, відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення виконкому Комунарської районної Ради народних депутатів від 06.08.1993 року №223/4 «Про оформлення права приватної власності на жилий будинок по АДРЕСА_1». Судове рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.01.2001 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.08.2011 року.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконкому Комунарської районної Ради народних депутатів від 01.03.1991 року №53/1 ОСОБА_1 як багатодітній сімї надано чотирьохкімнатну квартиру, жилою площею 53,83 кв.м., загальною площею 82,44 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на склад сім'ї 7 чоловік. Згідно списку громадян, яким надавалася житлова площа за першочерговим списком по АДРЕСА_2, який є додатком до вищевказаного рішення квартира ОСОБА_1 була надана на неї, дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_8, 1976 р.н, сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5

Отже, дійсно, на момент прийняття спірного рішення виконкомом Комунарської районної Ради народних депутатів від 06.08.1993 року №№223/4 «Про оформлення права приватної власності на жилий будинок по АДРЕСА_1», ОСОБА_1 у 1991 році складом на сім'ю 7 чоловік одержала чотирьохкімнатну квартиру.

Як встановлено матеріалами справи, на момент прийняття спірного рішення та у подальшому, на момент розгляду цієї справи, у ОСОБА_1 відсутні будь-які докази тому, що вона є власницею жилого будинку «Б» за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з того, що на момент розгляду даної адміністративної справи спір про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок «Б» за адресою: АДРЕСА_1 вирішений у судовому порядку, судові рішення набрали законної сили, тобто спір відсутній. У встановленому порядку право власності третьої особи ОСОБА_2 на вищевказаний будинок закріплений договором дарування, який є чинним.

Відсутній спір про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 року №87/156.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з приписів рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року №10-рп/2010, згідно якого органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень, реалізуючи свої повноваження стосовно вирішення питань розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. Згідно положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.11 Земельного кодексу України (в редакції N 561-XII, 18.12.1990 року) до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Згідно ст.17 вищевказаного Земельного кодексу України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Отже, при прийнятті спірного рішення, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень як суб'єкт владних повноважень, який здійснював владні управлінські функції на основі законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2014 року у справі №812/9494/12(2а-/338/175/14) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2015 року.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Т.С. Прокопчук