Справа № 822/1375/15
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1375/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіФелонюк Д.Л.
при секретаріКоцюбі О. С.
за участі:позивача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.11.2014 № та №, -

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач, платник) звернувся в суд з позовом до Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - Шепетівська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.11.2014 форми "Р" №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного оподаткування (Городищенська сільська рада) на 55480,33 грн., в тому числі 44384,26 грн. за основним платежем та 11096,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 61552,08 грн., в тому числі 41034,72 грн. за основним платежем та 20517,36 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі хибних висновків відповідача за результатами проведення планової виїзної перевірки, які викладені в акті перевірки №1630/17-020/НОМЕР_1 від 25.09.2015. Зазначає, що для перевірки були надані всі первинні документи, які підтверджують реалізацію товару та факт виконання послуг (видаткові накладні, акти виконаних робіт, банківські виписки), на підставі яких внесено відомості в книгу обліку доходів. Відтак, відповідачем неправильно зроблено висновок про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу у 2012 році на 82854,25 грн. внаслідок не надання для перевірки книги обліку доходів та надання всіх первинних документів. Вказує на хибність висновків відповідача про завищення податкового кредиту на 40834,72 грн. внаслідок невикористання придбаного пального в період перевірки в межах господарської діяльності, а саме в 2013 році, оскільки право платника податку на податковий кредит не залежить від того, в якому періоді він використовує придбаний товар у своїй господарській діяльності.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. 09.06.2015 до суду надійшли письмові заперечення (вх.№17578 від 09.06.2015), відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що відповідно до наданих для перевірки виписок банку у 2012 році на розрахунковий рахунок позивача надійшла виручка в сумі 837141,25 грн. (без ПДВ), що на 82854,25 грн. більше, ніж задекларовано платником податків. Перевіркою встановлено, що позивачем, всупереч п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), не ведеться книга обліку доходів і витрат, в результаті чого неможливо встановити по яких саме господарських операціях з поставки послуг сформований дохід. Вказує, що позивачем неправомірно віднесено до витрат суму 204170,11 грн., а саме витрати на придбання дизельного пального у ПАТ "Укрнафта", ТОВ "ВТФ "Авіас", ТОВ "РУМ ЛТД", ПП "Лукойл Україна", ТОВ "БЕЛ ОІЛ", оскільки не надано жодних документів, які б підтвердили використання чи подальшу реалізацію паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ).

24.09.2015 до суду надійшло клопотання відповідача (вх.№34642 від 24.09.2015), відповідно до якого просить розгляд справи здійснити за відсутності представника відповідача, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача - Шепетівської ОДПІ, оскільки його явка не визнавалася судом обов'язковою.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що позов належить до задоволення частково на підставі наведеного нижче.

Суд встановив, що ОСОБА_3, як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа зареєстрований 06.08.2008 Шепетівською районною державною адміністрацією Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3, копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Основними видами діяльності є: організація перевезення вантажів (63.40.0); інші види оптової торгівлі (51.90.0); діяльність автомобільного вантажного транспорту (60.24.0); посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту (51.19.0).

У період часу з 29.08.2014 по 18.09.2014 (відповідно до наказу Шепетівської ОДПІ від 11.09.2014 №491 проведення перевірки продовжувалось на 5 робочих днів) працівником відповідача на підставі п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI, Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу Шепетівської ОДПІ №491 від 11.09.2014 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2014 року, проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ОСОБА_3, АДРЕСА_1, відповідно до затвердженого плану перевірки.

У період, за який проводилась перевірка, позивач був платником: податку на додану вартість (індивідуальний номер платника ПДВ НОМЕР_1); податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності; єдиного внеску самозайнятої особи.

За результатами перевірки складено акт "Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_3, РНОКПП - НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р." від 25.09.2014 №1630/17-020/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки від 25.09.2014 №1630/17-020/НОМЕР_1), відповідно до висновків якого встановлено, що в порушення:

1) п.6 ст.128 Господарського кодексу України, пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.177.10 ст.177 ПК України встановлено не ведення книги обліку доходів і витрат. Книга обліку для перевірки не надана;

2) п.164.1 ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.138.1, 138.4 ст.138 ПК України СПД ОСОБА_3 занижено ПДФО на суму 44384,26 грн.;

3) п.1 ч.4 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" СПД - ФО ОСОБА_3 занижено об'єкт оподаткування єдиного внеску. За результатами перевірки підлягає донарахуванню - 99597,45 грн.;

4) п.198.3 ст.198 ПК України СПД ОСОБА_3 було віднесено до кредиту суми ПДВ, яке не використане в межах господарської діяльності платника податку у результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період, що перевірявся, на суму 41034,72 грн..

На підставі висновків акту перевірки від 25.09.2014 №1630/17-020/НОМЕР_1, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.11.2014 форми "Р" №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного оподаткування (Городищенська сільська рада) на 55480,33 грн., в тому числі 44384,26 грн. за основним платежем та 11096,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 61552,08 грн., в тому числі 41034,72 грн. за основним платежем та 20517,36 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішення від 12.11.2014 форми "Р" № та №, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (скарга від 22.12.2014) та до Державної фіскальної служби України (скарга від 28.02.2015). За результатами розгляду скарги Головним управління ДФС у Хмельницькій області винесено рішення про результати розгляду первинної скарги від 17.02.2015 №1910/10/22-01-10-03-14, відповідно до якого залишено без змін податкові повідомлення-рішення Шепетівської ОДПІ від 12.11.2014 № та №, а скаргу - без задоволення (строк розгляду скарги продовжувався до 20.02.2015 згідно рішення про продовження строку розгляду первинної скарги від 06.01.2014 №77/22-01/10-03-14). За результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою України винесено рішення про результати розгляду повторної скарги від 13.03.2015 №2303/П/99-99-10-01-03-14, відповідно до якого залишено без змін податкові повідомлення-рішення Шепетівської ОДПІ від 12.11.2014 № та № та рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області від 17.02.2015 №1910/10/22-01-10-03-14, а повторну скаргу ФОП ОСОБА_3 - без задоволення.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішення від 12.11.2014 форми "Р"» № та №, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд встановив та враховує наступне.

Підставою для визначення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного оподаткування (Городищенська сільська рада) в сумі 55480,33 грн. слугували висновки відповідача про: заниження позивачем загального оподатковуваного доходу у 2012 році на суму 82854,25 грн. внаслідок не надання для перевірки книги обліку доходів, що унеможливило встановлення сум операцій, не включених до доходу (надходження коштів на розрахунковий рахунок у 2012 році становить 837141,25 грн. без ПДВ); завищення валових витрат у 2013 році на суму 204170,11 грн. внаслідок віднесення до витрат дизельне пальне, яке не пов'язане з підприємницькою діяльністю, оскільки платник здійснював діяльність по виробництву піддонів та не в значній мірі здійснював вантажні перевезення на суму 6800,00 грн..

Підставою для збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 41034,72 грн. слугували висновки відповідача щодо завищення позивачем податкового кредиту в сумі 40834,72 грн. внаслідок віднесення до складу податкового кредиту придбаних ТМЦ, а саме дизельного пального у ПАТ "Укрнафта", ТОВ ВТФ "Авіас", ТОВ "РУМ ЛТД", ПП "Лукойл Україна", ТОВ "БЕЛ ОІЛ", які не були використані у звітному періоді, а також внаслідок не надання для перевірки книги обліку доходів.

Досліджуючи правомірність зазначених висновків відповідача, суд встановив та враховує наступне.

Згідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III ПК України

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Отже, витрати підприємця можна віднести до складу витрат лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. У свою чергу, фактичність витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.2 Положення господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

На підставі системного аналізу вищевказаного законодавства, суд приходить до висновку, що книга обліку доходів і витрат не є первинним документом в розумінні чинного податкового законодавства, а також ст.9 Закону №996-XIV, яка встановлює вимоги до первинних документів.

Книга обліку доходів і витрат є регістром бухгалтерського обліку та не є єдиним джерелом на підставі, якого формуються доходи та витрати підприємця. Первинним та фундаментальним джерелом для формування витрат та доходів є господарська операція, яка документуються первинними документами і саме ці документи першочергово, мають враховуватись при декларуванні платником податків своїх зобов'язань.

Відсутність книги обліку доходів і витрат згідно положень вимог чинного податкового законодавства України не є підставою визнавати такими, що відсутні витрати, які реально понесенні та підтвердженні первинними документами.

Так, суд встановив, що під час перевірки Шепетівській ОДПІ надані всі первинні документи, які підтверджуються реалізацію товару та факт надання послуг, що безпосередньо зазначено в п.1.13 акту перевірки від 25.09.2014 №1630/17-020/НОМЕР_2. Крім того, суд зважає на те, що в п.1.13 акту перевірки від 25.09.2014 №1630/17-020/НОМЕР_2 міститься інформація про надання для перевірки книги обліку доходів та витрат фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що твердження відповідача щодо не надання для перевірки книги обліку доходів, що унеможливило встановлення сум операцій, не включених до доходу є хибним, оскільки Шепетівська ОДПІ мала можливість здійснити перевірку діяльності позивача на підставі наявних первинних документів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в акті перевірки від 25.09.2014 №1630/17-020/НОМЕР_1 (стор. 7-8) визначено суму загального оподатковуваного доходу без зазначення документів, на підставі яких вона визначена. При цьому, в поданих письмових запереченнях (вх.№17578 від 09.06.2015) представник відповідача зазначив, загальний оподатковуваний дохід визначався на підставі наданих для перевірки виписок банку у 2012 році на розрахунковий рахунок позивача. Отже, при визначенні доходу ФОП ОСОБА_3 відповідач використовував виключно банківські виписки по рахунках відкритих на позивача, проте останні підтверджують виключно рух коштів на рахунки, приход цих коштів може братись до уваги для визначення доходу платника податку, але він не може бути єдиним джерелом, на підставі якого визначається оподаткований дохід, що не враховано Шепетівською ОДПІ при перевірці.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 12.11.2014 № в частині основного платежу в сумі 12428,14 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 3107,04 грн. і № в частині основного платежу в сумі в сумі 200,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 100,00 грн. є протиправними та належать до скасування.

Щодо твердження відповідача про завищення валових витрат у 2013 році на суму 204170,11 грн. внаслідок віднесення до витрат дизельного пального, яке не пов'язане з підприємницькою діяльністю, оскільки платник здійснював діяльність по виробництву піддонів та не в значній мірі здійснював вантажні перевезення (на суму 6800,00 грн.), суд зазначає та враховує наступне.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, податкові та видаткові накладні тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відтак, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до абз.2 п. 2.1 Положення господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Відтак, наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. При цьому, господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту.

Отже, факт здійснення господарської операції повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують реальність господарських операцій, які є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетного відшкодування, та підтверджують добросовісність дій платника податку, що полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальності усіх даних, наведених у документах, що дають право на податковий кредит, а тому наявність у платника податку виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, і сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість є достатніми, але не вичерпними підставами для визначення податкового кредиту та відшкодування цього податку з бюджету.

Крім того, про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Суд встановив, що придбані позивачем ПММ у ПАТ "Укрнафта", ТОВ ВТФ "Авіас", ТОВ "РУМ ЛТД", ПП "Лукойл Україна", ТОВ "БЕЛ ОІЛ", не були використані у господарській діяльності позивача, що підтверджується відсутністю первинних документів та не заперечується позивачем. Крім того, суд звертає увагу на те, що єдиним доказом зберігання ПММ є наданий позивачем акт приймання-передачі в тимчасове користування матеріальних цінностей, відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 передає, а ФОП ОСОБА_3 приймає в тимчасове користування матеріальні цінності, а саме бочки металеві об'ємом по 200 літрів кожна в кількості 125 штук. Зазначені бочки надаються для зберігання дизельного пального на строк до 31.08.2015.

Вищевикладені обставини свідчать, що зазначені господарські операції не містять по суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного виконання робіт, придбання та продажу товарів, такі причини можуть бути наявними лише за умови, якщо платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. При цьому позивачем не зазначено і не надано, а судом не встановлено належних та допустимих доказів підстав для віднесення позивачем суми сплаченого останнім ПДВ в частині ПММ до податкового кредиту.

Отже, податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 12.11.2014 № в частині основного платежу в сумі 31956,12 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 7989,03 грн. (три тисячі сто сім гривень 04 коп.) і № в частині основного платежу в сумі 40834,72 грн. (двісті гривень) та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 20517,36 (сто гривень) є правомірним та не належить до задоволення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Положення ч.2 ст.71 КАС України передбачають, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги належать до задоволення частково.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 104, 158-163, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області форми "Р" від 12.11.2014 № в частині основного платежу в сумі 12428,14 грн. (дванадцять тисяч чотириста двадцять вісім гривень 14 коп.) та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 3107,04 грн. (три тисячі сто сім гривень 04 коп).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області форми "Р" від 12.11.2014 № в частині основного платежу в сумі 200,00 грн. (двісті гривень) та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 100,00 (сто гривень).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 31,80 грн. (тридцять одна гривня 80 коп.).

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2015 року

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.Л. Фелонюк