Справа № 2а-19452/09/0370
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2010-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2010 рокуСправа № 2а-19452/09/0370

Волинський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Шафранюк І.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Волинській області про визнання нечинним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління юстиції у Волинській області (далі управління юстиції), в якому просить визнати нечинним та скасувати наказ відповідача від 19.11.2009 року №1029-к про її звільнення з посади заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі Перший ВДВС ЛМУЮ), поновити її на вказаній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 500000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що в порушення норм трудового законодавства звільнення позивача з посади проведено під час тимчасової непрацездатності останньої, звільнено жінку, що має дитину віком до шести років, яка потребує домашнього догляду, порушено порядок та процедуру звільнення, а також законодавство про відпустки. Також зазначає, що немає жодних доказів порушення позивачем як державним службовцем будь-яких вимог чинного законодавства та Присяги державного службовця. За вказаних обставин позивач вважає своє звільнення безпідставним, необгрунтованим, необєктивним та несправедливим. Крім того, вказує на те, що незаконне звільнення призвело до моральних страждань, втрати роботи, а відтак джерела доходу сімї, а тому розмір понесеної моральної шкоди оцінює в сумі 500000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково пояснили, що перевірка виконавчих проваджень ОСОБА_1 була проведена незаконно, без дотримання відповідного порядку про її проведення. Викладений в наказі про звільнення факт перебування позивача на роботі 20.10.2009 року в стані алкогольного спяніння не був відповідним чином зафіксований. Прогул не є підставою для звільнення відповідно до Закону України «Про державну службу», крім того, позивач вказує, що в день прогулу, а саме 27.10.2009 року, вважала, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, оскільки попередньо подавала відповідачу заяву про надання такої відпустки. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обємі.

В поданих суду запереченнях відповідач адміністративний позов не визнав, посилаючись на те, що проведеними перевірками виконання ОСОБА_1 своїх посадових обовязків було встановлено порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», актами про відсутність на робочому місці зафіксовано порушення позивачем трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку та Загальних правил поведінки державного службовця. 19.11.2009 року наказом №1029-к ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади на підставі п.6 ст.30 Закону України «Про державну службу» за порушення Присяги державного службовця з 27.10.2009 року. Вказаний наказ був виданий після завершення надходження відповідей на всі запити щодо зясування причин відсутності позивача на роботі з 27.10.2009 року по дату видачі наказу, в звязку з чим управління юстиції вважає безпідставним твердження позивача про її звільнення «заднім» числом. Крім того, вказує на те, що позивача звільнено у відповідності до норм Закону України «Про державну службу», який регулює порядок припинення державної служби, тому норми трудового законодавства на вказані правовідносини не поширюються. Зазначає також і те, що позивач у позовній заяві не спростовує факти допущених нею порушень, що стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу, та посилається на відсутність доказів, що підтверджують спричинення моральної шкоди, та обгрунтування її в заявленому розмірі. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали подані суду заперечення в повному обсязі та додатково пояснили, що своїми діями ОСОБА_1 підірвала престиж та авторитет органу державної виконавчої служби, на даний час прокуратурою м.Луцька проводиться перевірка в порядку ст.97 КПК України з приводу службової недбалості позивача. За наслідками виявлених порушень керівник зобовязаний був прийняти рішення про припинення державної служби ОСОБА_1, оскільки в подальшому він несе безпосередньо відповідальність. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 09.09.2002 року по день звільнення ОСОБА_1 працювала на різних посадах в органах державної виконавчої служби.

Згідно наказу управління юстиції від 19.11.2009 року №1029-к ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника начальника Першого ВДВС ЛМУЮ 27 жовтня 2009 року на підставі п.6 ст.30 Закону України «Про державну службу» за порушення Присяги державного службовця.

Правовий статус позивача, в тому числі підстави припинення служби, врегульовано Законами України «Про державну службу» та «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до п.6 ст.30 Закону України «Про державну службу» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Згідно ст.17 Закону України «Про державну службу» громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки». Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

З матеріалів справи вбачається, що Присягу державного службовця ОСОБА_1 прийняла 09.09.2002 року, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Статтею 6 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначено, що працівники органів державної виконавчої служби є державними службовцями. Працівник органу державної виконавчої служби користується правами і виконує обов'язки, передбачені законом.

Як встановлено в судовому засіданні, 23.10.2009 року на імя начальника управління юстиції було скероване подання начальника Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що підставою для внесення зазначеного подання стали порушення, виявлені в ході проведення нею перевірки виконавчих проваджень, що знаходяться на примусовому виконанні у ОСОБА_1 Вказана перевірка проводилась з метою передачі виконавчих проваджень іншому виконавцю, оскільки позивач знаходилась на листку непрацездатності.

Згідно довідки про перевірку фактів, викладених в поданні начальника Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_5, проведеної 28.10.2009 року головним спеціалістом ВДВС управління юстиції ОСОБА_6, встановлено відсутність 36 виконавчих проваджень, виявлено 55 виконавчих проваджень, по яких не прийнято рішення щодо відкриття або відмову у відкритті виконавчих проваджень, чим порушено вимоги ст.ст.4, 5, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», у 3-х виконавчих провадженнях не були направлені копії постанов про їх відкриття сторонам, чим порушено вимоги ст.ст.4, 5, 27 Закону України «Про виконавче провадження», а також виявлено, що постанови про арешт коштів боржників від 07.10.2009 року не скеровані для виконання в установи банків, чим порушено вимоги ст.ст.4, 5, 27, 46, 55 Закону України «Про виконавче провадження». За вказаних обставин визнано дії позивача такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, та запропоновано вирішити питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог чинного законодавства.

Також судом встановлено, що 22.10.2009 року першим заступником прокурора м.Луцька було винесено постанову про порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 Вказана постанова винесена за наслідками проведеної прокуратурою перевірки виконання рішень про стягнення в користь держави в особі Луцької обєднаної державної податкової інспекції податкового боргу, в ході якої встановлено факти неналежного виконання позивачем своїх службових обовязків.

26.10.2009 року головним спеціалістом ВДВС управління юстиції ОСОБА_7 проведено перевірку фактів, викладених у постанові прокурора, про що складено відповідну довідку. В ході вказаної перевірки частково підтвердились допущені ОСОБА_1 порушення при виконанні судових рішень про стягнення податкового боргу. Зокрема, виявлено порушення строків здійснення виконавчих проваджень, передбачених ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», а також не вжиття всіх необхідних заходів, повязаних з примусовим виконанням виконавчих документів, не здійснення належної перевірки майна боржника, чим порушено вимоги ст.ст.4, 5, п.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно довідки про перевірку матеріалів зведеного виконавчого провадження про стягнення заборгованості з ПП «Імпалс», складеної головним спеціалістом ВДВС управління юстиції ОСОБА_6 28.10.2009 року на виконання доручення Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, встановлено порушення позивачем ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та п.3.8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби щодо недотримання вимог про приєднання до зведеного виконавчого провадження матеріалів виконавчого провадження відносно одного і того самого боржника.

В судовому засіданні позивач та її представник ствердили, що про факти проведення вказаних перевірок позивачу не було невідомо, з матеріалами перевірок її не ознайомлювали, факт зникнення виконавчих проваджень позивач не може пояснити, поскільки знаходилась на листку непрацездатності. Не вирішення питання щодо відкриття та відмову у відкритті виконавчих проваджень по 55 виконавчих документах зумовлене тим, що всі виконавчі провадження були отримані ОСОБА_1 згідно журналу обліку виконавчих проваджень 12.10.2009 року, однак з 09.10.2009 року по 18.10.2009 року позивач перебувала на листку непрацездатності з хворою дитиною, а 12.10.2009 року вийшла на роботу, оскільки необхідно було здійснити заплановані раніше виконавчі дії. Разом з тим не надіслання постанов від 07.10.2009 року про арешт коштів боржників в банківські установи також пояснюється фізичною неспроможністю у звязку з перебуванням з 09.10.2009 року на листку непрацездатності. Крім того, вважають, що відповідачем порушено порядок проведення таких перевірок, визначений відповідним наказом Міністерства юстиції України.

Однак, суд не приймає до уваги вказані доводи позивача, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» зобовязує державного виконавця при виконанні рішень діяти лише у спосіб, встановлений цим Законом.

Посадовою інструкцією заступника начальника Першого ВДВС ЛМУЮ визначено обовязок останнього дотримуватись етики поведінки державного службовця, сумлінно виконувати службові обовязки, постійно вдосконалювати організацію своєї роботи і підвищувати професійну кваліфікацію, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України (п.2.1 Інструкції). Згідно п.2.2 Інструкції заступник начальника відповідно до покладених на нього завдань здійснює, зокрема, примусове виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб), виконання яких відповідно до законів України покладено на державну виконавчу службу.

З оглянутого в судовому засіданні журналу обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю Петріщевій О.С., вбачається, що за період з 22.09.2009 року по 20.10.2009 року позивачу було передано на виконання 82 виконавчих провадження, в тому числі 12.10.2009 року виконавчі провадження №№1082-1127, 13.10.2009 року №№1128-1132. Разом з тим, позивач ствердила, що з 09.10.2009 року по 18.10.2009 року вона перебувала на листку непрацездатності, однак 12 та 13 жовтня 2009 року їй дійсно були передані виконавчі провадження, за які вона розписалась в журналі.

Суд вважає, що оскільки факт вчинення підпису в журналі обліку виконавчих проваджень засвідчує факт передачі виконавчих проваджень державному виконавцю, то за таких обставин з дня отримання виконавчих проваджень позивач зобовязана була здійснити виконавчі дії, не здійснення яких є порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та неналежним виконанням своїх посадових обовязків.

Безпідставні також посилання ОСОБА_1 на неможливість скерування постанов про арешт коштів боржника до банківських установ у звязку з перебуванням на листку непрацездатності, оскільки дані постанови винесені 07.10.2009 року, а непрацездатність позивача і як наслідок звільнення від роботи наступили з 09.10.2009 року.

Обгрунтувань щодо відсутності 36 проваджень та інших порушень, зафіксованих в довідках перевірок, позивачем суду не було подано.

Крім того, судом встановлено, що 20.10.2009 року працівниками Першого ВДВС ЛМУЮ був складений акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 14.00 год. до 16.00 год. та з 16.10 год. до 18.15 год. без поважних причин. Вказаним актом засвідчено також факт перебування ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані 20.10.2009 року о 16.10 год.

Позивач в судовому засіданні вказала, що відсутність її на робочому місці 20.10.2009 року пояснюється здійсненими виходами в банківські установи та Луцький міськвідділ в межах виконання виконавчих проваджень, при цьому нею не був вчинений відповідний запис в книзі службового виходу. Однак, будь-яких доказів в підтвердження зазначених обставин суду не було подано.

З 21.10.2009 року по 26.10.2009 року ОСОБА_1 перебувала на листку непрацездатності. Разом з тим, 21.10.2009 року до управління юстиції надійшла заява позивача від 20.10.2009 року про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21 жовтня 2009 року, яка була відкликана заявою позивача від 26.10.2009 року про надання зазначеної відпустки з 27.10.2009 року.

Листом від 26.10.2009 року управління юстиції повідомило позивача, що питання надання відпустки буде вирішуватись після предявлення листка непрацездатності.

В подальшому 28.10.2009 року ОСОБА_1 знову звернулась із заявою до відповідача про надання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує догляду в домашніх умовах відповідно до заключення ЛКК від 28.10.2009 року.

Листом управління юстиції від 28.10.2009 року позивача було повідомлено про те, що питання надання відпустки буде вирішуватись після надання пояснення про відсутність на робочому місці 27 та 28 жовтня 2009 року, по поданні прокуратури та передачі виконавчих проваджень.

Згідно акту про відсутність працівника на роботі від 27.10.2009 року працівниками Першого ВДВС ЛМУЮ зафіксовано факт відсутності ОСОБА_1 на роботі з 9.00 год. по 18.15 год. без поважних причин.

Як ствердила в судовому засіданні позивач, 27.10.2009 року вона не вийшла на роботу, оскільки була впевнена, що перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Однак зазначена обставина спростовується тим, що 28.10.2009 року позивач знову звертається до управління юстиції із заявою про надання відпустки для догляду за дитиною без збереження заробітної плати та надає пояснення з приводу відсутності її на робочому місці 20.10.2009 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні також зазначила, що працівниками управління юстиції 03.11.2009 року було здійснено вихід за місцем проживання позивача для вручення матеріалів перевірки, що не заперечується позивачем, однак дверей квартири ніхто не відчинив.

03.11.2009 року позивачу був скерований лист з вимогою зявитись в управління юстиції 05.11.2009 року для ознайомлення з матеріалами перевірок та дачі письмових пояснень. 05.11.2009 року був складений акт про неявку ОСОБА_1 в управління юстиції для ознайомлення з матеріалами перевірок та дачі письмових пояснень.

06.11.2009 року на адресу позивача був скерований лист, в якому управління юстиції знову повідомляло про необхідність дачі пояснень щодо відсутності на роботі та за результатами проведених перевірок, який отриманий позивачем 09.11.2009 року.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач була обізнана щодо проведених перевірок, необхідності дачі пояснень та вирішення питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Разом з тим, не зявлення позивача для ознайомлення з матеріалами перевірок та дачі письмових пояснень суд розцінює як спосіб ухилитись від притягнення до дисциплінарної відповідальності за допущені порушення при виконанні посадових обовязків.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, та керівник вищестоящого органу. При цьому Закон не визначає процедуру здійснення такого контролю шляхом винесення попередньо постанови про проведення перевірки виконання рішень державним виконавцем.

Відтак, посилання представника позивача на наказ Міністерства юстиції України від 01.12.2004 року №136/5, яким затверджений Порядок витребування та проведення перевірки виконавчого провадження та згідно якого перевірка виконавчого провадження проводиться за вмотивованою постановою, в даному випадку є безпідставним, оскільки вказаний наказ регулює порядок перевірки законності виконавчого провадження, що згідно ч.3 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється Міністерством юстиції України через Департамент державної виконавчої служби та Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські управління юстиції через відповідні відділи державної виконавчої служби.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що її звільнено в порушення вимог законодавства про працю, що стосується її тимчасової непрацездатності і порушення прав жінки, яка має дитину до шести років, що потребує постійного домашнього догляду. Однак порядок проходження державної служби та її припинення регулюється і спеціальним законом Законом України «Про державну службу». Ним встановлено, що, крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, державна служба припиняється також з підстав, визначених у ст.30 цього Закону. В таких випадках норми КЗпП України не підлягають застосуванню, оскільки припинення державної служби не можна кваліфікувати як звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Тому посилання позивача на ст.ст.40, 184 КЗпП України за обставинами даної справи є безпідставним.

Разом з тим, безпідставні посилання позивача і на ст.149 КЗпП України, яка регулює порядок застосування дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни, оскільки порушення Присяги державного службовця та конкретні порушення трудової дисципліни знаходяться у різних площинах діяльності державного службовця.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги державного службовця не є дисциплінарним стягненням, а є підставою для припинення державної служби, визначеною Законом України «Про державну службу», а тому на ці випадки вимоги правових норм щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень, в даному випадку норм КЗпП України, не поширюються.

Оцінюючи вищевикладені обставини щодо дій ОСОБА_1 під час її перебування на посаді заступника начальника Першого ВДВС ЛМУЮ, суд приходить до висновку, що позивач під час виконання своїх службових обов'язків допустила порушення вимог, зокрема, ст.ст.4, 5, 24, 25, 26, 27, 40, 49, 55 Закону України «Про виконавче провадження», тобто порушила Присягу державного службовця, а саме щодо суворого дотримання законів України, сумлінного виконання службових обов'язків, що є безумовною підставою припинення державної служби.

Частиною 1 статті 9 цього Закону встановлено, що заступники начальників районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби, головні державні виконавці, старші державні виконавці та державні виконавці таких відділів призначаються на посаду та звільняються з посади начальниками Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції за поданням начальників районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби.

У відповідності до вказаної норми Закону начальнику управління юстиції було внесено подання в.о.начальника відділу ДВС ГУЮ у Волинській області, в якому останній просив вирішити питання щодо доцільності перебування позивача на займаній посаді.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наказ начальника Головного управління юстиції у Волинській області від 19.11.2009 року № 1029-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Першого ВДВС ЛМУЮ є правомірним.

Оскільки державна служба ОСОБА_1 припинена правомірно, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим суд вважає, що викладений в оскаржуваному наказі факт перебування позивача на робочому місці 20.10.2009 року о 16.00 год. в нетверезому стані не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, однак вказана обставина не може бути безумовною підставою для визнання наказу про звільнення нечинним.

В судовому засіданні позивач не спростувала належним чином викладені в оскаржуваному наказі про звільнення факти порушення нею вимог Закону України «Про виконавче провадження», невиконання посадових обовязків в частині дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення управлінням юстиції законодавства про відпустки, оскільки предметом розгляду даного спору є правомірність та підставність звільнення позивача із займаної посади за порушення Присяги державного службовця.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління юстиції про визнання нечинним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну службу», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Волинській області про визнання нечинним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не буде подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі з 15 лютого 2010 року. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_8Плахтій