Справа № 817/675/14
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

817/675/14

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Рівненської митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2014 року по справі № 817/675/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарницембуд" до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Рівненської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання відмови протиправною та стягнення коштів –

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сарницембуд" звернулося до суду з позовом до Рівненської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про визнання протиправною відмови Рівненської митниці Міндоходів у відновленні режиму вільної торгівлі по ВМД №204020000/2012/012291 від 07.12.2012, викладеної у листі №01.1/2-06-259 від 20.01.2014; стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області суми надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 970,29 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2014 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Рівненської митниці Міндоходів у відновленні режиму вільної торгівлі по ВМД № 204020000/2012/012291 від 07.12.2012, викладену в листі № 01.1/2-06-259 від 20.01.2014. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарницембуд" код ЄДРПОУ 37738760 суму надмірно сплаченого ввізного мита в розмірі 970,29 грн. (дев'ятсот сімдесят грн. 29 коп.).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Рівненська митниця Міндоходів подала касаційну скаргу, в якій просить ці рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Скарга обґрунтована невірним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судом та обґрунтованість застосування норм матеріального права до вирішення спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів знаходить підстави до її часткового задоволення.

Рівненською митницею надіслано запит до компетентних органів країни погодження товарів від 18.04.2013 №01/06-2392 стосовно підтвердження факту видачі сертифіката, достовірності даних, зазначених в сертифікаті, надання копій документів, що підтверджують виконання критерію достатньої обробки/переробки товарів.

За результатами розгляду документів, наданих до митного оформлення товарів за МД від 07.12.2012 №204020000/2012/012291, заяви ТОВ "Сарницембуд" з наданими документами та копій документів, отриманих від Державного митного комітету Республіки Білорусь, надісланих на запит Міністерства доходів та зборів України, Рівненською митницею Міндоходів листом від 20.01.2014 №01.1/2-06-259 "Про результати розгляду заяви" відмовлено ТОВ "Сарницембуд" у відновленні режиму вільної торгівлі щодо товару "вапно будівельне повітряне гашене" за МД від 07.12.2012 №204020000/2012/012291, оскільки згідно з наданою інформацією Гродненського відділення БТПП при виробництві вапна не застосовано технологічні операції "збагачення вугіллям" та "обрізання".

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з безпідставності відмови митного органу у встановлені режиму вільної торгівлі, оскільки така не ґрунтується на нормах закону.

Колегія суддів вважає вірними вказані висновки судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Україна та Республіка Білорусь є сторонами Договору про зону вільної торгівлі, який підписано державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав 18.10.2011 та ратифіковано Законом України "Про ратифікацію Договору про зону вільної торгівлі" від 30.07.2012 №5193-VI (надалі - Договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Договору сторона не застосовує мита та інших платежів, еквівалентних миту, стосовно експорту товару, призначеного для митної території іншої Сторони, та/або імпорту товару, що походить з митної території іншої Сторони, за винятком випадків, передбачених в додатку 1, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.36 Митного кодексу України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Частинами 6, 7 статті 36 Митного кодексу України передбачено, що положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Договору, для визначення країни походження товарів, що походять із Сторін і знаходяться в торговельному обороті між ними, Сторони керуються Правилами визначення країни походження товарів, що є невід'ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009.

Згідно з п. 5.1 розділу 5 Правил, товар користується режимом вільної торгівлі на митних територіях держав-учасниць Угоди, якщо він відповідає критеріям походження, установленим цими Правилами.

Відповідно до п.5.3 Правил товари, походження яких не встановлено або походження яких установлено, але при цьому стосовно їх не може бути застосований режим вільної торгівлі через відсутність необхідних для цих цілей документів, пропускаються до країни ввезення відповідно до вимог тарифного й нетарифного регулювання країни ввезення.

Пунктом 6.1 розділу 6 Правил передбачено, що для підтвердження країни походження товару в конкретній державі-учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 чи декларації про походження товару.

Згідно з п. 9.1 розділу 9 Правил сертифікат може бути не визнаний митними органами країни ввезення для цілей надання товарам режиму вільної торгівлі в разі, якщо товар, зазначений у сертифікаті, не відповідає умовам, передбаченим п.5.1 цих Правил.

Таким чином, товар, імпортований на митну територію України може користуватися режимом вільної торгівлі у разі, коли декларантом для органу доходів і зборів подано сертифікат про його походження, який підтверджує, що країною походження товару є одна з держав-учасниць Договору.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Правил, країною походження товару вважається держава-учасниця Угоди, на території якої товар було цілком вироблено чи піддано достатній обробці (переробці) відповідно до цих Правил.

Згідно з п. 2.3 розділу 2 Правил, для цілей визначення країни походження товару, виготовленого в державі-учасниці Угоди, може застосовуватися кумулятивний принцип, який визначає походження того чи того товару під час його послідовної обробки (переробки). Якщо у виробництві кінцевого товару в одній з держав-учасниць Угоди використовуються матеріали, що походять з іншої або інших держав-учасниць Угоди, які підтверджені сертифікатом (сертифікатами) про походження товару форми СТ-1 та піддаються поетапній подальшій обробці (переробці) в іншій або інших державах-учасницях Угоди, то країною походження такого товару вважається країна, на території якої він востаннє був підданий обробці (переробці). За відсутності сертифіката (сертифікатів) форми СТ-1 про походження матеріалів з інших держав-учасниць Угоди визначення країни походження кінцевого товару здійснюється на підставі критерію достатньої обробки (переробки) (підпункти "а", "б", "в" пункту 2.4 цих Правил).

Пунктом 2.4 розділу 2 Правил передбачено, що в разі участі у виробництві товару третіх країн, крім держав - учасниць Угоди, країна походження товару визначається відповідно до критерію достатньої обробки (переробки) товару.

Критерій достатньої обробки (переробки) може виражатися виконанням таких умов: а) зміна товарної позиції за ТН ЗЕД на рівні принаймні одного з перших чотирьох знаків, що сталася в результаті обробки (переробки); б) виконання необхідних умов, виробничих і технологічних операцій, під час виконання яких товар уважається таким, що походить з тієї країни, на території якої ці операції мали місце; в) правило адвалорної частки, коли вартість використовуваних матеріалів іноземного походження досягає фіксованої процентної частки в ціні кінцевої продукції.

Основною умовою критерію достатньої обробки (переробки) є зміна товарної позиції за ТН ЗЕД на рівні принаймні одного з перших чотирьох знаків. Ця умова застосовується до всіх товарів, за винятком товарів, уключених до Переліку умов, виробничих і технологічних операцій, під час виконання яких товар уважається таким, що походить з тієї країни, у якій вони мали місце (далі - Перелік) (додаток 1, який є невід'ємною частиною цих Правил).

Оскільки вапно включене до групи 25 товарів, зазначених у Переліку, то при визначенні країни походження такого товару застосовується критерій достатньої обробки/переробки, вказаний у підпункті "б" пункту 2.4 розділу 2 Правил.

Належність товару до групи 25 Переліку передбачає, що у разі його виготовлення з матеріалів будь-яких позицій в умовах спеціалізованого виробництва відповідно до технології обробки/переробки; збагачення вугіллям, очищення, мелення твердих кристалів, обрізання, кальцинування (графа 3), такий товар набуває статусу країни походження за місцем виконання цих умов і операцій.

Відповідно п. 2.1 Примітки 2 до Переліку, умови й операції, зазначені в графі третій цього Переліку, повинні здійснюватися лише стосовно використовуваних для виготовлення продукту матеріалів іноземного походження. Обмеження, визначені умовами й операціями в графі третій, також поширюються лише стосовно використовуваних для виготовлення продукту матеріалів іноземного походження.

У свою чергу, згідно з абз. 7 п. 1 розділу 1 Правил, матеріалом іноземного походження є матеріал, що не походить з територій держав-учасниць Угоди, або матеріал, походження якого не встановлено.

На підставі акту експертизи походження товарів від 05.04.2012 №39, складеного Білоруською торгово-промисловою палатою, судами встановлено, що для виготовлення вапна будівельного повітряного негашеного кальцієвого без додавань швидкого гасіння грудкового 3 ґатунку використовувались матеріали - крейда та пісок, з власних кар'єрів ОАО "Красносельскстройматериалы", внаслідок чого торгово-промисловою палатою зроблено висновок, що даний товар відповідає вимогам для товарів групи 25 Переліку та критерію достатньої переробки, передбаченому Правилами.

Також, вказаним Актом експертизи підтверджено, що відомості щодо здійснення операцій "збагачення вугіллям" та "обрізання" під час виготовлення вапна будівельного повітряного негашеного кальцієвого без додавань швидкого гасіння грудкового 3 ґатунку відсутні. А відповідно до листа №4333 від 22.03.2013 ОАО "Красносельскстройматериалы" операції "збагачення вугіллям" та "обрізання" при виготовленні вапна не застосовуються.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про те, що імпортований позивачем товар відповідає критерію достатньої обробки (переробки), що передбачено підпунктом "б" пункту 2.4 Розділу 2 Правил щодо виконання необхідних умов, виробничих і технологічних операцій, під час виконання яких товар уважається таким, що походить з тієї країни, на території якої ці операції мали місце. Зазначені обставини підтверджені належно оформленим сертифікатом форми СТ-1 та не спростовані матеріалами перевірки його достовірності, отриманими митним органом.

Беручи до уваги вищенаведені норми та встановлені під час судового розгляду обставини справи, колегія суддів вважає законними та обгрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відмова Рівненської митниці Міндоходів у відновленні режиму вільної торгівлі по ВМД № 204020000/2012/012291 від 07.12.2012, яка викладена в листі № 01.1/2-06-259 від 20.01.2014, прийнята з порушенням вимог Митного кодексу України та Договору про зону вільної торгівлі, підписаного державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав 18.10.2011, у звязку з чим такі відмова є протиправною.

Щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарницембуд" суми надмірно сплаченого ввізного мита в розмірі 970,29 грн., колегія суддів вважає, що такі позовні вимоги є передчасними.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, встановлений порядок стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість, позивачем не дотриманий.

У зв’язку з всім вищенаведеним, підлягає скасуванню постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2014 року в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області суми надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 970,29 грн.

Згідно з ст. 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 229, 230, 232 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Рівненської митниці Міністерства доходів і зборів України задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2014 року по справі № 817/675/14 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області суми надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 970,29 грн., прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення судів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 – 238, 239-1 КАС України.

Судді: