Справа № 2а-9078/10/0570
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2011-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Загацька Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2011 року справа № 2а-9078/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрко І.В.

суддів Міронової Г.М. , Горбенко К.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області, ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року по справі № 2а- 9078/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа Державне казначейство України про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання виконати певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа Державне казначейство України про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання виконати певні дії.

В обґрунтування позовних зазначено, що позивачка працювала на посаді судді з 24.12.2001 року в Сніжнянському міському суді, а з 26 квітня 2004 року по теперішній час у Торезькому міському суді.

У відповідності до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 доповнено пунктом 4-1, яким мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 332 грн. і при її підвищенні у подальшому перерахунок заробітної плати судді не провадиться. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 визнано незаконними пункт 4 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 №1310 та пункт 4 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865.

Позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача - Державної судової адміністрації України по нарахуванню заробітної плати з урахуванням мінімальної заробітної плати обмеженою сумою в розмірі 332 гривні протиправною та зобовязати провести перерахунок та виплату заробітної проти з урахуванням мінімальної заробітної плати встановленої законом на момент виплати заробітної плати з 03.12.2007 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.09.2010 року до участі у справі в якості співвідповідача був залучений Торезький міський суд Донецької області.

В подальшому позивач змінив позовні вимоги, де просить визнати бездіяльність відповідачів щодо не приведення посадового окладу у відповідності до ст.44 Закону України «Про статус суддів», постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 без застосування обмеження величини мінімальної заробітної плати, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 та пунктом 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 (в редакції від 31 грудня 2005 року № 1310) та додаткового посадового окладу за період з 03 вересня 2005 року по день постановлення рішення суду незаконною, зобовязати відповідачів привести посадовий оклад та додатковий посадовий оклад та повязані з ними виплати, у відповідності до вищезазначених норм законодавства, провести перерахування та здійснити виплату недоплачених сум заробітної плати, відпускних, інших виплат, що підлягають виплаті, виходячи з мого посадового окладу, додаткового посадового окладу з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до вищенаведених норм законодавства за період з 03 вересня 2005 року по день постановлення рішення судом із врахуванням фактично отриманих сум.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобовязано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити нарахування та, за рахунок додатково отриманого з Державного бюджету України фінансування, виплату судді Торезського міського суду Стріжаковій Тетяні Вікторівні за період з 19 серпня 2009 року по 14 грудня 2010 року суму недоплаченої заробітної плати з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням фактично здійснених виплат та з утриманням податків та інших обовязкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивачка не погодилась з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, якою просила скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обс язі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка зазначила, що судом першої інстанції не враховано постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 року по справі № 2/174, якою визнано, що встановлення фіксованого розміру мінімальної заробітної плати не належить до компетенції Кабінету Міністрів України, а є предметом регулювання Верховною ОСОБА_3 України при прийнятті Закону України на певний рік. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва по справі 2а-213/10/2670 визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України в частині невиконання постанови КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» щодо нарахування посадового окладу суддям не у відповідності до розмірів мінімальної заробітної плати. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва по справі 2а-161/10/2670 визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації щодо невиплати заробітної плати у відповідності з нормативно-правовими актами, якими встановлена заробітна плата судді (вказані постанови залучені до матеріалів справи та були предметом вивчення в судовому засіданні, але не враховані при винесенні постанови.

Відповідач - Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області також не погодились з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, якою просив скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що в оскаржуваній постанові має місце неповне зясування судом обставин, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи та які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачка працювала на посаді судді з 24.12.2001 року в Сніжнянському міському суді, а з 26 квітня 2004 року по теперішній час у Торезькому міському суді. Згідно Указу Президента України № 401/2004 від 18.04.2004 року була призначена на посаду судді Торезького міського суду Донецької області.

Її заробітна плата обчислювалася виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2007-2010 роки.

Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ), який діяв на час виникнення спірних правовідносин визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно Конституцією України та законами України, якими гарантовано незалежність і недоторканість суддів (частина перша статті 126 Конституції України). А згідно з частиною першою статті 130 Основного Закону, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Як встановлено судом першої інстанції, заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати протягом спірного періоду.

Частиною третьою статті 11 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року зі змінами та доповненнями, який діяв на час існування спірних правовідносин, передбачено, що гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частин 1, 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Підпунктом «а» підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI в Закону України «Про статус суддів» були внесені зміни у частині другій статті 44 слова «у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя» замінені словами «Кабінетом Міністрів України». Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом «а» п.п. 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28.12.2007 року № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

03 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України (далі по тексту КМ України) було прийнято постанову № 865 «Про оплату праці суддів», якою підвищено суддям посадові оклади пропорційно до окладів голів названих судів, та було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками, визначено умови преміювання, з визначенням про набрання чинності цією постановою - з 1 січня 2006 року.

Постановами КМ України № 1243 від 21 грудня 2005 року «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» та № 1310 від 31 грудня 2005 року «Про внесення змін до постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865», було внесено зміни до вище зазначеної постанови № 865, її було доповнено пунктом 41, яким встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року визнано незаконними постанову КМ України від 21 грудня 2005 року № 1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 41 постанови КМ України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865» та пункт 41 постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року постанова Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року була залишена без змін. Колегія суддів зазначає, що у звязку з не визначенням судом першої інстанції дати з якої вказані постанови КМ України втрачають чинність, приписи постанов КМ України від 21 грудня 2005 року № 1243, від 31 грудня 2005 року № 1310, від 3 вересня 2005 року № 856 стосовно обмеження суддів в отриманні належного за законом розміру заробітної плати є незаконними з моменту набрання постановою суду першої інстанції законної сили, тобто з 19 серпня 2009 року.

Згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для здійснення перерахунку заробітної плати судді з 19 серпня 2009 року. Крім того, судом першої інстанції вірно визначено кінцеву дату періоду, за який належить здійснити виплату заборгованості позивачу з заробітної плати, оскільки в межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає тільки порушене право позивача. Колегія суддів дійшла до висновку, що враховуючи дату прийняття судом першої інстанції судового рішення, періодом, за який позивачу належить здійснити перерахунок заробітної плати, є період з 19 серпня 2009 року по 14 грудня 2010 року, як вірно визначено судом першої інстанції.

Стосовно порядку перерахунку та виплати судді недоотриманої заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань перед суддями колегією суддів не приймаються.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права суддів на отримання заробітної плати передбаченої чинним законодавством, основані на принципі юридичної визначеності.

Фінансування усіх судів в Україні, а також забезпечення діяльності органів суддівського самоврядування здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, який щорічно має затверджуватися парламентом виключно у формі закону (пункт 1 частини другої статті 92, частина перша статті 96 Конституції України, стаття 117, частина перша статті 120 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року № 3018-III). Від імені держави обовязок забезпечувати фінансування органів судової влади за рахунок коштів Державного бюджету України в межах компетенції покладений на ОСОБА_3 України та Кабінет Міністрів України.

За рішенням Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року № 7-рп/2010 в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: «У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів», треба розуміти так, що Кабінет Міністрів України зобовязаний у проекті закону про Державний бюджет України передбачати окремими рядками видатки для кожного суду всіх юрисдикцій і рівнів в достатніх для здійснення правосуддя обсягах, а Верховна ОСОБА_3 України законом повинна визначати такі видатки у Державному бюджеті України.

Згідно статей 32-37 Бюджетного кодексу України на Міністерство фінансів України покладено обовязок щодо складання проекту закону про Державний бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України в терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України. За статтею 111 Бюджетного кодексу України Міністерство фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України.

Згідно Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Постановою КМ України від 14 січня 2009 року № 14, ДСА України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів.

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року № 3018-III, який діяв на час існування спірних правовідносин, встановлено, що ДСА України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, а згідно до приписів статті 58 Бюджетного кодексу України є і головним розпорядником коштів, а тому зобовязане організовувати розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про Державний бюджет України. Видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією та законами і не можуть бути скасовані чи зменшені без відповідної компенсації.

Відповідно до статті 122 Закону України «Про судоустрій України», матеріально-технічне забезпечення місцевих судів покладається на державну судову адміністрацію і здійснюється на підставі замовлень відповідного суду, в межах кошторису на утримання даного суду.

Таким чином, ДСА України повинно було внести до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетного фінансування заробітної плати суддів у звязку з визнанням адміністративним судом незаконними з 19 серпня 2009 року постанови КМ України від 21 грудня 2005 року № 1243, пункту 41 постанови КМ України від 31 грудня 2005 року № 1310, пункту 41 постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865.

Пунктом 11 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або і бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу.

Позивачем згідно уточнення позовних вимог ставилося питання щодо визнання незаконною бездіяльності всіх відповідачів щодо не приведення посадового окладу позивача, як судді Торезького міського суду, у відповідність зі статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та по не усуненню порушення фінансування, нарахування та виплати позивачу заробітної плати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТУ ДСА України в Донецькій області та ДСА України здійснювалися дії по підготовці та направленню на узгодження до відповідних органів державної влади проекту постанови КМ України щодо скасування обмежень при обчислені посадових окладів суддів, встановлених постановами КМ України від 21 грудня 2005 року № 1243, від 31 грудня 2005 року № 1310, від 3 вересня 2005 року № 856, тому колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльності ДСА України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати та грошового утримання позивача.

Як встановлено колегією суддів, грошові кошти у сумі, достатній для правильного та повного нарахування заробітної плати позивачу, через органи Державного Казначейства України не надходили до Торезького міського суду від ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів, та яку у свою чергу не профінансувало належним чином Міністерство Фінансів України, що є порушенням статті 130 Конституції України щодо забезпечення державою фінансування судів і діяльності суддів.

ДСА України не забезпечено подання кошторису на суми гарантованих законом заробітних плат суддів до Міністерства фінансів України та не здійснено фінансування витрат на виплату заробітної плати суддям в повному розмірі, тому для реального виконання судових рішень щодо виплати заробітної плати суддям, ДСА України повинно отримати за рішенням суду з Державного бюджету України додаткове фінансування на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів», виділення якого здійснює Міністерство фінансів України.

Незабезпечення фінансування заробітної плати судді Торезького міського суду, у відповідності до встановленого додатком № 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 року та з січня 2010 року з врахуванням зміни протягом зазначених періодів рівня мінімальної заробітної плати визначеного законами України про державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», призвело до виплати заробітної плати судді не в повному розмірі гарантованому державою.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зобовязання Міністерства фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування ДСА України на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати позивачу недоплаченої заробітної плати, зобовязання ДСА України виділити Торезькому міському суду додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати позивачу недоплаченої заробітної плати, а також для зобовязання Торезького міського суду за рахунок додатково отриманого від ДСА України фінансування здійснити нарахування та виплату позивачу недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 14 грудня 2010 року заробітної плати, інших виплат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг позивача та відповідача та зміни постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області, ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року по справі № 2а- 9078/10/0570 - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року по справі № 2а- 9078/10/0570 - змінити.

Замінити абзац 2 резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року у справі № 2а-9078 /10/0570 абзацами 2, 3, 4, 5, 6 в наступній редакції:

«Визнати незаконною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів по повному фінансуванню заробітної плати судді Торезького міського суду Донецької області Стріжакової Тетяни Вікторівни з 19 серпня 2009 року по 14 грудня 2010 року з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був встановлений законами України про державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді.

Зобовязати Міністерство фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування Державної судової адміністрації України на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати судді Торезького міського суду Донецької області Стріжаковій Тетяні Вікторівні з 19 серпня 2009 року по 14 грудня 2010 року заробітної плати з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням здійснених виплат.

Зобовязати Державну судову адміністрацію України виділити Торезькому міському суду додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати судді Торезького міського суду Донецької області Стріжаковій Тетяні Вікторівні з 19 серпня 2009 року по 14 грудня 2010 року заробітної плати та інших виплат з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням здійснених виплат.

Зобовязати Торезький міський суд Донецької області здійснити нарахування судді Торезького міського суду Донецької області Стріжаковій Тетяні Вікторівні з 19 серпня 2009 року по 14 грудня 2010 року заробітної плати та інших виплат з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням здійснених виплат.

Зобовязати Торезький міський суд Донецької області за рахунок додатково отриманого від Державної судової адміністрації України фінансування здійснити виплату судді Торезького міського суду Донецької області Стріжаковій Тетяні Вікторівні з 19 серпня 2009 року по 14 грудня 2010 року заробітної плати та інших виплат з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням здійснених виплат з утриманням податків та інших обовязкових платежів.»

Вважати абзаци 3,4 резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року у справі № 2а-9078 /10/0570 абзацами 7, 8.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції, постановлена у порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В. Юрко

Судді: Г.М. Міронова

ОСОБА_4