Справа № 2а/0270/4618/12
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м. Київ К/800/36302/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Голубєвої Г.К., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправною відмову Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці (далі - відповідач) нарахувати і виплатити йому заробітну плату за понаднормово відпрацьований час; зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому грошове утримання за понаднормово відпрацьований час у період з 01.01.2008 року по 10.11.2010 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач відпрацював понад установлений нормою час, а тому відмова відповідача щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати за понаднормово відпрацьований час є протиправною.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції мотивував свої рішення тим, що підставою для виплати позивачу компенсації за службу в надурочний час, у даному випадку, можуть бути лише письмові накази (вказівки) керівників органів внутрішніх справ та відповідні щомісячні табелі, якими мав здійснюватися облік служби особового складу. Однак такі відсутні, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про його скасування, як такого, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

ОСОБА_4 з 2005 року проходив службу на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини у лінійному відділенні на станції Вінниця лінійного відділу на станції Жмеринка Управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

З 13.12.2010 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі пп. «б» п. 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Під час проходження служби позивач здійснював чергування відповідно до складеного графіку чергувань.

На неодноразові звернення позивача до УМВС України на Південно-Західній залізниці щодо нарахування та виплати заробітної плати за понаднормово відпрацьований час, йому було відмовлено. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки відповідач повинен провести нарахування та виплату йому заробітної плати за понаднормово відпрацьований час за період з 01.01.2008 року по 11.11.2010 року на підставі ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Регулювання правового становища осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ здійснюється відповідно до спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-XII (далі - Закон № 565-XII), Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ», затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний Статут), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114, відомчих наказів, постанов, інструкцій та інших.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Отже, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів щодо такої не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Відповідно до Положення та ст. 22 Закону України «Про міліцію» для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до пункту 3.7.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 (далі - Інструкція), підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є письмові накази керівників органів внутрішніх справ, графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 3.7.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Відповідно до пунктів 1, 3 Інструкції про порядок залучення працівників органів внутрішніх справ України до несення служби понад установлений законодавством робочий час, в дні щотижневого відпочинку та святкові дні і надання відповідних компенсацій, затвердженої наказом міністра внутрішніх справ України від 17.12.1991 року № 530, до несення служби понад установлений законодавством робочий час, а також несення служби в дні щотижневого відпочинку та святкові дні особи рядового і начальницького складу органів, підрозділів та навчальних закладів внутрішніх справ можуть залучатися для виконання невідкладних завдань в боротьбі із злочинністю і охороні громадського порядку при особливих оперативних умовах. Підставами залучення працівників органів внутрішніх справ до надурочної служби чи служби в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є письмові накази (вказівки) керівників органів внутрішніх справ, графіки нарядів, чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ. В наказі вказуються причини, що викликали необхідність залучення працівників до надурочної служби, служби в дні щотижневого відпочинку та святкові дні, перелік працівників, які залучаються до її виконання, тривалість служби.

Оскільки, накази про залучення позивача до понаднормової служби не приймались, табелі обліку робочого часу, які б свідчили про понаднормову службу позивача, до відповідача не надходили, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2013 року у справі № 2а/0270/4618/12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

Г.К. Голубєва

В.П. Юрченко