Справа № 2а-7230/11/1470
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Київ К/800/5320/15

Колегія суддів третьої судової палати Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Бутенко В.І., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні у місті Києві касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2014р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014р. у справі за її позовом до Обласного центру медико-соціальних експертиз про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправною відмову відповідача у встановленні причинного зв'язку інвалідності з травмами, що були отримані під час перебування у Німеччині на примусових роботах у роки Великої Вітчизняної Війни, встановлення факту причинного зв'язку її інвалідності з травмами, отриманими під час виконання примусових робіт у Німеччині в роки Великої Вітчизняної Війни та Другої світової війни та визнання її інвалідом війни відповідно до пункту 5 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її інвалідність пов'язана з травмами, які вона отримала під час перебування на примусових роботах у Німеччині в роки Другої світової війни, вважає відмову відповідача у встановленні такого причинного зв'язку протиправною, в зв'язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Справа розглядалась судами неодноразово.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач є дитиною війни та інвалідом ІІ групи по загальному захворюванні.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2014р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014р., провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки в даному випадку відсутній публічно-правовий спір між сторонами, відповідач не здійснює владних управлінських функцій, а встановлення причинного зв'язку є захистом порушеного особистого майнового права особи, що розглядається в порядку Цивільного кодексу України.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилась позивач, подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, за правилами частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом статті 1 Закону України від 6 жовтня 2005 року N 2961-IV "Про реабілітацію інвалідів в Україні" медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Статтею 3 Закону України від 21 березня 1991 року N 875-XII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до підпункту 6.13 пункту 6 та абзацу двадцять третього підпункту 8.8 пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 467, Міністерство охорони здоров'я відповідно до покладених на нього завдань проводить медико-соціальну експертизу з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності особи та затверджує порядок її проведення.

Медико-соціальну експертизу відповідно до абзацу першого пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317, проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Комісії перебувають у віданні Міністерства охорони здоров'я України і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні комісії (абзац третій пункту 4 згаданого Положення).

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України від 6 жовтня 2005 року N 2961-IV "Про реабілітацію інвалідів в Україні" рішення медико-соціальних експертних комісій є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними установами незалежно від типу і форми власності.

Таким чином, рішення медико-соціальних експертних комісій спрямовані на забезпечення реалізації державної політики у сфері реабілітації інвалідів, створення правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їхніх потреб у відновленні здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності, а тому вони мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні роз'яснення містяться у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

Крім того, приймаючи постанову від 31.03.1995р. №5 Пленум Верховного Суду України прийшов до висновку, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу у встановленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-А ЦПК України 1963 року (скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб).

Посилання судів першої та апеляційної інстанції в обгрунтування своїх висновків на постанову Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013р. №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» колегія суддів вважає безпідставною, оскільки постанова Пленуму Верховного Суду України з такими номером, датою та назвою відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, що в свою чергу за правилами частини першої статті 227 КАС України є підставою для скасування судових рішень з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстації.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу судів на те, що відповідно до частини п'ятої статті 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2014р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014р. скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Бутенко

Ю.Й. Рецебуринський