Справа № 146/1286/15-а
Суддя: Ставнійчук В. С.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 146/1286/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ставнійчука В.С.

при секретарі Кізлевич О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Крижопільському районі Вінницької області (далі - УПФ) про визнання відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправною та зобов»язання призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, уточненим в ході розгляду справи, посилаючись на те, що має стаж роботи суддею 32 роки 2 місяці і 19 днів: з травня 1983 року по червень 1987 року працював суддею Оратівського районного суду Вінницької області, а з червня 1987 року працює суддею Крижопільського районного суду Вінницької області. 12.09.2014 року йому виповнилось 65 років. Відповідно до п.2 ч.5 ст.126 Конституції України суддя звільняється з посади після досягнення ним 65 річного віку. Згідно ст.102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним 65 років. Вища кваліфікаційна комісія суддів України не пізніш як за місяць до дня, зазначеного у ч.1 ст.102, зобов»язана повідомити Вищу раду юстиції про наявність підстави для звільнення судді. Вища рада юстиції вносить подання про звільнення судді у зв»язку з досягненням ним 65 років до органу, який обрав або призначив суддю, не пізніш як за п'ятнадцять днів до дня, визначеного у ч.1 ст.102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення 65 років.

З вини державних органів, які відповідають за своєчасне подання та звільнення з посади, він вийшов у відставку не з 13.09.2014 року, як передбачено ст.126 Конституції України, а більш як через 10 місяців. Відповідно до ст.138 закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який вийшов у відставку після досягнення пенсійного віку, має право на пенсію або щомісячне довічне грошове утримання. Своєчасно, як встановлено п.2 ст.126 Конституції України він звільнений не був, але й повноваження судді, щодо здійснення правосуддя, виконувати також не мав права.

16.07.2015 року постановою Верховної Ради України №636-VIII він був звільнений з посади і отримав формальну можливість реалізувати своє право на відставку та звернутися до УПФ за оформленням щомісячного грошового утримання судді у відставці. 05.08.2015 року він звернувся до УПФ з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

20.08.2015 року УПФ листом №П - 17 повідомило позивача про відмову в призначені довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на те, що норма щодо пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» скасована Законом України від 02.03.2015 року №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон від 02.03.2015 №213).

Дії УПФ вважає незаконним на підставі ст.126 ч.5 п.2 Конституції України та ст.102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Право на відставку, згідно вказаних норм у нього виникло 13.09.2014 року, тобто з наступного дня після його дня народження. На час даних правовідносин діяла редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без змін та доповнень, внесених Законом від 02.03.2015 №213, яка передбачала право на щомісячне грошове утримання.

В своїй постанові від 17.03.2015 року Верховний Суд України визначив, що довічне грошове утримання нараховується чи перераховується з моменту виникнення права, при цьому взявши за основу рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 щодо позиції стосовно гарантій незалежності суддів є невід»ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та наданням їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його життєвого рівня, оскільки суддя обмежений в праці заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв»язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про судоустрій і статус суддів» від 10.07 1998 року, за яким рівень винагороди суддям за виконання ними спричинити вплив на їхні рішення або взагалі на поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість; статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом строку, право на отримання виплат, рівень яких має якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України 03.07.2015 року прийняв постанову №14 «Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини п»ятої ст.141 Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозв»язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу 1, пункту 5 розділу 3 Закону України від 2.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням ст. 8, ч. 1 ст. 21, ч. 1 п.п. 2,9 частини 5 ст.126 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відносини між позивачем та державними органами, щодо виконання ст.126 Конституції України виникли 13.09.2014 року, а не з 05.08.2015 року, коли набрали чинності Закон від 02.03.2015 року №213, яким звужені гарантії матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом»якшує або скасовує відповідальність особи.

Таким чином, УПФ при розгляді заяви про призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання зобов»язане було керуватися правовими нормами, які діяли на час, коли у нього виникло право на відставку і призначити та нарахувати йому щомісячне довічне грошове утримання, починаючи з дня звернення до УПФ, тобто з 05.08.2015 року.

На підставі викладеного, з врахуванням внесених уточнень, позивач просив суд визнати відмову УПФ щодо призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці незаконною; зобов»язати відповідача призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці в розмірі 90% посадового окладу діючого судді.

В судове засідання ОСОБА_1 не з»явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути по суті у його відсутності, позов, з врахуванням внесених уточнень, підтримує, просить його задовольнити із зазначених у позовній заяві підстав.

Від в.о.начальника УПФ України у Крижопільському районі Н.П. Коваль надійшла до суду заява та письмові заперечення на позов, в яких УПФ просить розглянути справу по суті у відсутності його представника, в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю заявлених вимог, вважаючи дії відповідача правомірними.

Розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач має стаж роботи суддею, починаючи з 15 травня 1983 року.

12.09.2015 року позивачеві виповнилось 65 років.

Постановою Верховної Ради України №636-VIII від 16.07.2015 року позивач був звільнений з посади, а наказом №54-ос від 05.08.2015 року Крижопільського районного суду, відрахований із штату суддів цього суду.

05.08.2015 року позивач звернувся з заявою до УПФ про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом №П-17 від 20.08.2015 року УПФ повідомило позивача про відмову в призначенні довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на те, що норма щодо пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» скасована Законом від 02.03.2015 №213.

Згідно п.2 ч.5 ст.126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі досягнення суддею 65 років.

Згідно ст.102 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, що діяла на момент досягнення позивачем 65 років, суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним 65 років.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України не пізніш як за місяць до дня, зазначеного у частині першій цієї статті, зобов'язана повідомити Вищу раду юстиції про наявність підстави для звільнення судді.

Вища рада юстиції вносить подання про звільнення судді у зв'язку з досягненням ним шістдесяти п'яти років до органу, який обрав або призначив суддю, не пізніш як за п'ятнадцять днів до дня, зазначеного у частині першій цієї статті.

Якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення шістдесяти п'яти років.

Таким чином, згідно вказаних норм, право на відставку у позивача виникло 13.09.2014 року, тобто з наступного дня після його дня народження та досягнення 65-річного віку. На час даних правовідносин діяла редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без змін та доповнень, внесених Законом від 02.03.2015 №213 та ст.138 Закону «Про судоустрій і статус суддів» передбачала право судді, який вийшов у відставку після досягнення пенсійного віку, на виплату пенсії або за його вибором щомісячного довічного грошового утримання.

В зв»язку з цим, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, суд вважає протиправною відмову відповідача в призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на те, що позивача було звільнено 16.07.2015 року та, що з заявою про призначення грошового утримання він звернувся до УПФ лише 05.08.2015 року, коли норма щодо пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була скасована Законом від 02.03.2015 №213.

Також суд враховує, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом №3668-VI, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, ст.11 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Крижопільському районі Вінницької області про визнання відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправною та зобов»язання призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, задовольнити.

Визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Крижопільському районі Вінницької області в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

Зобов»язати управління Пенсійного фонду України в Крижопільському районі Вінницької області, на підставі частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (у редакції Закону згідно рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013) призначити щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1, як судді у відставці, та здійснювати його виплату в розмірі 90% його суддівської винагороди на час звернення із заявою про відставку, починаючи з 06 серпня 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Томашпільський районний суд з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Ставнійчук