Справа № 2а-16112/11/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2015 р. м. Київ К/800/4784/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Пасічник С.С., Ситникова О.Ф.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтекс» до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтекс» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва, у якій просило скасувати рішення УПФУ в Печерському районі м. Києва від 07 жовтня 2011 року № 3635 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органами Пенсійного фонду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2012 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва № 3635 від 07 жовтня 2011 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, відмовивши у задоволені позову.

Позивач письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтекс» перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва та є платником страхових внесків загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

07 жовтня 2011 року відповідачем прийнято рішення № 3635 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу на суму 1 086,10 грн. та нараховано пеню у розмірі 2 082,50 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням та вважаючи його протиправним, в частині щодо неправомірного застосування відповідачем положень закону, який на час прийняття спірного рішення втратив юридичну силу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що за порушення вчиненні до 01 січня 2011 року органи Пенсійного фонду застосовують фінансові санкції, встановлені законами, що діяли на момент вчинення, в тому числі фінансові санкції, передбачені пунктом 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду. Тому, відповідач виніс рішення від 07 жовтня 2011 року № 3635 про застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу 1 086,10 грн. та нарахування пені у розмірі 2 082,50 грн. Факт несвоєчасної сплати страхових внесків у розмірі 3 168,60 грн. за період з 20 квітня 2010 року по 12 травня 2011 року підтверджується карткою особового рахунку страхувальника позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначив, що нарахована заборгованість позивача зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування виникла в період з 20 квітня 2010 року по 12 травня 2011 року, раніше визначалась, а відтак рішення Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва № 3635 від 07 жовтня 2011 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків винесено неправомірно та підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується із вказаними висновками суду апеляційної інстанції, вказуючи саме на підстави позовної заяви та апеляційної скарги, де в першому випадку позивач вважає, що відповідач неправомірно застосував положення закону, який на час прийняття спірного рішення втратив юридичну силу, а в другому випадку (апеляційна скарга) вказує на допущені порушення направлення йому відповідної вимоги з нарахованими сумами пені та штрафу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вийшовши за межі доводів апеляційної скарги (встановлюючи правомірність заявлених сум штрафу і пені у спірному рішенні), використавши надане йому право, що передбачене статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України, про це не зазначив у своєму рішенні з вказівкою на встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Щодо зроблених висновків суду першої інстанції про правомірність прийнятого рішення, оскаржуваного позивачем, лише в рамках процедури його прийняття, то Верховний Суд України уже висловлював свою позицію щодо застосування пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень (відповідно до Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»; далі Закон № 2464-VI. Зокрема, у справах від 26 березня 2013 року № 21-71а13 та 7 жовтня 2014 року № 21-269а14 він дійшов висновку, що заборгованість у зв'язку з несплатою страхових внесків, а отже, і накладений штраф та пеня за донарахування своєчасно не обчислених і не сплачених страхових внесків за звітні періоди мають бути стягнуті і після 1 січня 2011 року, оскільки зазначені заборгованість та штрафні санкції виникли до набрання чинності Законом № 2464-VІ, а тому застосуванню підлягає законодавство, що діяло на момент їх виникнення.

Водночас відповідно до абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Тому, підстав вважати, що оскаржуване рішення позивачем, в розрізі заявлених доводів позовної заяви та апеляційної скарги, прийняте в супереч Закону № 2464-VI, не має.

При цьому, зазначений висновок суду апеляційної інстанції про повторність визначення за позивачем у відповідний період штрафних санкцій та пені жодним чином не перевірявся та у судовому засіданні не досліджувався, що позбавляє можливості суду касаційної інстанції вирішити дане питання.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтекс» до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва про скасування рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та не підлягає перегляду.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: С.С. Пасічник

О.Ф. Ситников