Справа № 824/2274/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 вересня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2274/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.;

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.;

сторін:

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Чернівецької митниці ДФС України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Чернівецької митниці ДФС України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні 28.09.2015 р. представники відповідача заявили клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування вказаного клопотання вказували, що позивач порушив строки звернення до суду із адміністративним позовом. Оскільки вказаний спір пов'язаний зі звільненням із публічної служби, то він не є трудовим, а тому має спеціальний строк на звернення. Вказували, що строк звернення до адміністративного суду складає один місяць з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Оскільки, позивачу стало відомо про його звільнення 22.04.2015 р., в день коли він отримав лист Чернівецької митниці ДФС в Чернівецькій області, то протягом 1 місяця повинен був звернутися до суду, однак адміністративний позов подав лише 04.09.2015р.

Позивач та його представник проти вказаного клопотання заперечували, в обґрунтування вказували, що строк звернення до суду ним не пропущений, оскільки позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, тому звернувся до суду тільки 04.09.2015р.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи слідує, що оскаржуваним наказом №213-о Чернівецька митниця ДФС України звільнила ОСОБА_1, головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста "ОСОБА_3 - Сірет" Чернівецької митниці Міндоходів із займаної посади 17.04.2015 р. відповідно до п.5 ст. 40 КзПП. (а.с. 8).

Вважаючи, що оспорюваний наказ виданий з порушенням норм чинного законодавства, 06.05.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Державної фіскальної служби України з листом, в якому просив скасувати наказ Чернівецької митниці ДФС України від 17.04.2015 р.

За результатами розгляду заяви, 05.06.2015 р. Державна фіскальна служба України повідомила позивачу, що підстав для скасування наказу Чернівецької митниці ДФС України від 17.04.2015 р. №213-о щодо звільнення з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста "ОСОБА_3 - Сірет" Чернівецької митниці Міндоходів відповідно до п. 5 ст. 40 КзПП не вбачається (а.с. 11).

Також судом встановлено, що 25.06.2015 р. позивач звернувся із зверненням до Президента України, в якому просив відновити конституційні права на соціальний захист його доньки у вигляді надання йому відпустки по догляду за дитиною до трирічного віку, та його трудових та конституційних прав у звязку з безпідставним та не мотивованим звільненням з посади після того як судове рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.02.2015 р. набрало законної сили (а.с. 201-208).

Як вбачається із матеріалів справи 30.06.2015 р. звернення ОСОБА_1, яке надіслано до адміністрації Президента України направлено за належністю до Міністерства юстиції України, Державної фіскальної служби України та Генеральної прокуратури України (а.с. 200).

20.07.2015 р. Державна фіскальна служба України розглянувши звернення позивача від 25.06.2015 р., що надійшло від адміністрації Президента України та Генеральної прокуратури України надала відповідь, в якій зазначила, що інформацію з питань порушених у зазначених зверненнях, Державною фіскальною службою України надано листом від 05.06.2015 р. № 5313/П/99-99-04-03-02-14. Також позивачу розяснено, що процедура оскарження наказів про звільнення визначена ст. 232 Кодексу законів про працю України та ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства (а.с. 12).

22.07.2015 р. прокуратура Чернівецької області, за результатами розгляду звернення ОСОБА_1, яке надійшло від адміністрації Президента України розяснила позивачу, що трудові спори, в тому числі щодо звільнення вирішуються у судовому порядку (а.с. 193-194).

30.07.2015 р. департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за результатами розгляду звернення ОСОБА_1, що надійшло від адміністрації Президента України, надано відповідь в якій зазначено, що 30.04.2015 р. до Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції надійшов виконавчий лист Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.04.2015 р. № 824/56/15-а про зобовязання Голови комісії з реорганізації Чернівецької митниці видати наказ про надання ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною. 30.04.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо виконання вказаного виконавчого листа. Однак, начальником відділу державної виконавчої служби 29.07.2015 р. скасовано вказану постанову та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Контроль за виконання рішення суду залишено на контролі начальника відділу державної виконавчої служби (а.с. 195-196).

Після отримання відповідей на звернення, 04.09.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У розумінні вказаного положення суд зобов'язаний застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, який діє на основі Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У преамбулі цієї Конвенції верховенство права визнано як принцип, що об'єднує країни - учасниці Ради Європи. У своїх рішеннях Суд неодноразово звертається до зазначеного у преамбулі Конвенції принципу і, вважаючи його одним із основоположних принципів функціонування країн-учасниць, надає йому тлумачення при вирішенні справ.

Європейський Суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону. Під законом тут мається на увазі положення нормативно-правового акта. По-перше, закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. По-друге, він має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. По-третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб'єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб'єктів владних повноважень (п. 27 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Круслен проти Франції" від 24 квітня 1990 р.).

Звідси й ще одна вимога принципу верховенства права - захист від свавілля - це означає, що втручання суб'єктів владних повноважень у права людини має підлягати ефективному контролю. Щонайменше це має бути судовий контроль, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Держава також повинна забезпечувати наявність достатніх та ефективних гарантій проти зловживань (п. 55 рішення у справі "Класс та інші проти Німеччини" від 6 вересня 1978 р.).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя.

Враховуючи, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенні цього положення. Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (ст. 42, п. 36 рішення у справі "Беллет проти Франції") від 04.12.1995 р., рішення у справі Церква с. Сосулівка проти України від 28.02.2008 р.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, основною складовою права на справедливе судочинство є право доступу до такого судочинства, в розумінні забезпечення особі можливості звернення до суду для вирішення спору.

Статтею 100 КАС України передбачепно, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 155 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позовну без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки впливають на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків. Строки - засіб впорядкування суспільних відносин, без якого неможливо уявити діяльність публічної адміністрації, нормативного акта, якою б юридичною силою він не був наділений. Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 99 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний порядок, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення субєкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень.

Суд звертає увагу, що позивач звертався з відповідними зверненнями до Державної фіскальної служби України та Президента України, тим самим вживав заходів щодо урегулювати спору в досудовому порядку.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

До публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба. Так, за змістом ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII (далі Закон № 3723-XII) державна служба - це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів.

Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та функцій держави, оплачується з державних коштів.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють у державних органах та їх апараті, визначено в Законі № 3723-XII.

Приписи Закону № 3723-XII передбачають можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. У зв'язку з цим, суд виходить з того, що при вирішенні публічного спору пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 3723-XII) не регулюють питання вручення наказу про звільнення або видачі трудової книжки, суд застосовує у спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Згідно до ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Судом встановлено, що 17.04.2015 р. Чернівецька митниця ДФС України на адресу позивача направила листа, в якому зазначалося про його звільнення з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста "ОСОБА_3 - Сірет" Чернівецької митниці ДФС відповідно до п.5 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 58).

Даний лист, на думку представників відповідача отриманий позивачем 22.04.2015 р., однак із матеріалів справи вбачається, що в рекомендованому повідомленні про вручення відсутня дата отримання позивачем вказаного листа (а.с. 59).

Як вбачається із матеріалів справи, із оскаржуваним наказом ОСОБА_1 ознайомився тільки 28.08.2015 р. В той же день позивач отримав копію трудової книжки, що підтверджується актом Чернівецької митниці ДФС України від 28.08.2015 р. (а.с. 66).

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не пропущені строки звернення до суду, оскільки оскаржуваний наказ та трудова книжка вручені йому тільки 28.08.2015 р..

Відтак, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та встановлених обставин по справі, суд вважає, що клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 100, 160 та 165 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Чернівецької митниці ДФС України про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Чернівецької митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 05 жовтня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький