Справа № 820/3869/15
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 серпня 2015 р. № 820/3869/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Салацької Я.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Вишневського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області , в якому просив суд: визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 15 грудня 2014 року № 04/1983-14 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_3; зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію громадянина Сирійської Арабської Республіки - ОСОБА_3.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 є громадянином Сирійської Арабської Республіки, має доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України». У вересні 2014 року позивач звернувся до Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з клопотанням про надання дозволу на імміграцію, оскільки я є батьком громадянина України. У березні 2015 року отримав рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 15.12.2014р. №04/1983-14 яким йому відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну. Позивач вважає рішення про відмову у наданні дозволу на іміграцію в Україну протиправним та таким, що підлягає скасуванню та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечував, вказав на правомірність та обґрунтованість дій Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області. Крім того наголошував, що доказів неправомірності дій ДМС України позивачем не надано. Отже, підстави для скасування рішення відповідача про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україні відсутні. На підставі викладеного просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року позивач звернувся до Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з клопотанням про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України « Про імміграцію" від 07.06.2001 р., оскільки він є батьком громадянки України.

На виконання вимог п.9 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №1983 від 26.12.2002 р. фахівцями відповідача направлено особову справу ОСОБА_3 на адресу управління Служби безпеки України в Харківській області для ознайомлення та отримання висновку останнього. (а.с. 26)

За результатами розгляду особової справи ОСОБА_3 начальником ГВ КР УСБ України в Харківській області було висловлено заперечення щодо надання позивачу дозволу на імміграцію. (а.с.26)

Враховуючи заперечення управління Служби безпеки України в Харківській області відповідач прийшов до висновку про неможливість надання позивачу дозволу на імміграцію. (а.с. 10-11)

На підставі вказаного висновку, відповідачем прийнято рішення №04/1983-14 від 16.12.2014р. про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ст.10 Закону України "Про імміграцію" (а.с.65).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені у Законі України "Про імміграцію" від 07.06.2001р. за №2491-ІІІ (далі за текстом - Закон №2491).

Відповідно до положень ст.9 Закону №2491, заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Крім того, положеннями ст.9 Закону №2491 передбачений вичерпний перелік документів, які необхідно додати до заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну та передбачено, що у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З особової справи позивача №1983-14 вбачається, що останнім був поданий повний пакет документів у відповідності до вимог ст.9 Закону №2491.

Згідно положень ст.10 Закону №2491 дозвіл на імміграцію не надається, зокрема, особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи та в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.9 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі за текстом - Порядок №1983), Служба безпеки України та її регіональні органи, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужба у межах своєї компетенції вживають у місячний термін за зверненням ДМС, територіальних органів та підрозділів заходів: до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію"; до встановлення відомостей, що можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію згідно із статтею 12 Закону України "Про імміграцію". Інші центральні органи виконавчої влади відповідно до своєї компетенції у разі порушення клопотання про надання дозволу на імміграцію особам, імміграція яких становить державний інтерес, розглядають його у місячний термін і у разі позитивного висновку видають документ про підтримку такого клопотання.

На виконання положень Порядку №1983 відповідач надіслав на адресу управління Служби безпеки України в Харківській області особову справу позивача, за результатами розгляду якої начальник ГВКР УСБ України в Харківській області висловив заперечення проти надання позивачу дозволу на імміграцію, про що свідчить напис на зворотній частині супровідного листа.

З метою з'ясування причин висловлених начальником ГВКР УСБ України в Харківській області заперечень, Харківський окружний адміністративний суд ухвалою від 09.07.2015р. витребував від останнього письмові пояснення з приводу підстав для заперечень.

05.08.2015р. управлінням Служби безпеки України в Харківській області надані до канцелярії суду письмові пояснення №70/2-12023 від 04.08.2015р. разом із доказами на їх підтвердження.

З аналізу наданих до суду пояснень вбачається, що підставою для заперечень стало повідомлення позивачем неправдивих даних. Так, в результаті перевірочних заходів управлінням Служби безпеки України в Харківській області встановлено, що за повідомленою позивачем адресою:м. Харків, АДРЕСА_1, останній фактично не проживає, а місце його фактичного проживання встановити не вдалось.

Позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаного факту.

Таким чином, відповідач, прийнявши до уваги заперечення ГВКР УСБ України в Харківській області, прийняв рішення від 15.12.2014р. № 04/1983-14 про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Щодо посилання представника позивача на те, що заперечення УСБ України в Харківській області виконане неналежним чином, та відповідач не повинен був приймати його до уваги при прийняті оскаржуваного рішення, суд зазначає, що Порядок №1983 не передбачає в якому вигляді повинно бути висловлено заперечення, та не зобов'язую органи УСБ України разом з запереченням розкривати його підстави.

Також вказаним Порядком не передбачено обов'язок ГУ ДМВ України в Харківській області з'ясовувати підстави заперечень у органів СБУ.

Крім того, суд приймає до уваги, що в даному позові оскаржується рішення ГУ ДМС України в Харківській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні, а не дії ГВКР УСБ України в Харківській області щодо заперечень у наданні дозволу про імміграції в Україні.

Згідно ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Відповідно ч.1. ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач діяв в межах, на підставі та у спосіб визначений законодавством України, його рішення є вмотивованими, законними та прийнятими у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку із чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення залишити без задоволення.

2. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

3. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 14.08.2015р.

Суддя Рубан В.В.