Справа № 2а-7262/11/1370
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2011 р. № 2а-7262/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З

за участю секретаря судового засідання Галійчук А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Галка-Дрогобич»до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2010 року № /0,-

< Текст >
< Текст >
< Текст >

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Галка-Дрогобич»звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2010 року №/0, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 16 315,51 грн.

04.08.2011 р. від позивача через канцелярію суду за вхідним номером 35633 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які підтверджують, що ОСОБА_3 акціонерне товариство «Галка-Дрогобич» є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Галка-Дрогобич».

Позовні вимоги позивача мотивовані неправомірним нарахуванням контролюючим органом штрафної санкції, оскільки позивачем сплачено суми узгоджених податкових зобовязань, визначених податковими деклараціями, що підтверджується платіжними дорученнями, а тому, вважає податкове повідомлення-рішення, винесене ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області протиправним.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на те, що проведеною перевіркою було встановлено порушення позивачем пп. 5.3.1. п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування», у звязку з чим позивачем сплачено узгоджену суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість із затримкою, що є більшою 90 календарних днів в сумі 32631,00 грн. Також, відповідач у запереченнях на позов зазначає, що відповідно до п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про порядок погашення податкових зобовязань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях. Додатково вказує, що згідно положення абзацу 2 пп. 16.3.3. зазначеного Закону якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав.

05.08.2010 р. Державною податковою інспекцією у Дрогобицькому районі було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку дотримання позивачем вимог пп. 5.3.1. п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», за результатами якої складено акт №763/15-2 від 05.08.2010 року про результат документальної невиїзної (камеральної) перевірки дотримання вимог пп. 5.3.1. п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» ЗАТ «Галка-Дрогобич», код 31945760 (далі - акт перевірки).

На підставі акту перевірки ДПІ у Дрогобицькому районі було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 12.08.2010 р., яким позивача зобовязано сплатити штраф у розмірі 16315,51 грн.

Прийняття даного повідомлення - рішення мотивовано висновками акту перевірки про порушення позивачем пп. 5.3.1. п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування», в результаті чого позивачем сплачено узгоджену суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість із затримкою, що є більшою 90 календарних днів в сумі 32631,00 грн.

Як зазначено відповідачем в акті перевірки, позивачем проведено нарахування узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість за травень 2009 р. у сумі 20780,00 грн. на підставі декларації № від 22.06.2009 р. Граничний термін сплати зазначеного узгодженого податкового зобовязання 01.07.2009 р. Проте, на думку відповідача, датою сплати вказаного узгодженого податкового зобовязання позивачем є: 30.07.2010 р. у сумі 23087,00 грн., кількість протермінованих днів - 395; 20.07.2010 р. у сумі 2000,00 грн., кількість протермінованих днів - 385; 30.06.2010 р. у сумі 18775,00 грн., кількість протермінованих днів - 365.

Також, відповідачем в акті перевірки зазначено, що позивачем проведено нарахування узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість за червень 2009 р. у сумі 11851,00 грн. на підставі декларації № від 18.07.2009 р. Граничний термін сплати зазначеного узгодженого податкового зобовязання 31.07.2009 р. Однак, на думку відповідача, датою сплати вказаного узгодженого податкового зобовязання позивачем є: 30.07.2010 р. у сумі 23087,00 грн. та у сумі 4000,00 грн., кількість протермінованих днів - 365.

Відтак, відповідачем вказано, що позивачем погашено недоїмку по декларації № від 22.06.2009 р. за травень 2009 р. та по декларації № від 18.07.2009 р. за червень 2009 р. Згідно даних картки особового рахунку з податку на додану вартість ЗАТ «Галка-Дрогобич»за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість в автоматизованому режимі нараховано штрафну санкцію 50% в сумі 16315,51 грн.

Свої висновки щодо порушення позивачем строків сплати узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість відповідач обґрунтовує тим, що у позивача рахувався борг з податку на додану вартість за вказаний період, а у відповідності до п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про порядок погашення податкових зобовязань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»додатковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях. Також, відповідач посилається на те, що згідно положення абзацу 2 пп. 16.3.3. зазначеного Закону якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

Проте, з вказаними висновками відповідача, суд погодитись не може. При цьому, суд не бере про уваги твердження відповідача про відсутність права платника податків при наявності боргу за минулі періоди погашати поточні зобовязання, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в межах граничного строку сплати податкового зобовязання самостійно оплачено узгоджену суму податкового зобовязання з податку на додану вартість за деклараціями з податку на додану вартість за травень 2009 р. за реєстраційним номером НОМЕР_1 від 22.06.2009 р. та за червень 2009 р. за реєстраційним номером НОМЕР_2 від 18.07.2009 р. у розмірі 32631,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням №237 від 30.06.2009 р. на суму платежу 21432,00 грн., призначення платежу ПДВ за травень 2009 р. в тому числі 5% штрафних санкцій 652,00 грн., та платіжним дорученням №301 від 28.07.2009 р. на суму платежу 11851,00 грн., призначення платежу ПДВ за червень 2009 року.

Суд зазначає, що відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року №2181-ІІІ податкове зобовязання самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування»платники податків і зборів (обовязкових платежів) зобовязані сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів) у встановлені законами терміни.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ передбачено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) - у рівних пропорціях.

Зазначена вище норма Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року №2181-ІІІ визначає правило, але не містить обовязку або механізму його реалізації, субєктного складу, а саме переліку осіб, щодо яких вона застосовується та переліку осіб, яким надано право його виконання.

У відповідності до вимог п.п. 7.1.1 п. 7.1 зазначеної статті, джерелами самостійної сплати податкових зобовязань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобовязань і погашення податкового боргу.

Згідно п. 6 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України»від 20.05.1999 року за №679-ХІV, з наступними змінами та доповненнями, Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.8 вказаної вище Інструкції, реквізит «Призначення платежу»платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Крім того, п. 8.6.2 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року №2181-ІІІ, надає платнику податків право вільно здійснювати операції з коштами без узгодження з податковим органом.

При цьому, наявність податкового боргу за інші податкові періоди не позбавляє права платника податків виконати свої поточні податкові зобовязання.

Таким чином, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, а тому суми податкових зобовязань або податкового боргу з урахуванням п.п. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-ІІІ слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, який є спеціальним законом з питань оподаткування і встановлює порядок погашення зобовязань юридичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. Не передбачено таких повноважень і згідно вимог Закону України «Про державну податкову службу»від 04.12.1990 року за №509-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями.

Отже, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань, передбаченого п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року №2181-ІІІ, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Крім того, суд зазначає, що платник податків, як передбачено абз. 1 п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-ІІІ, зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Органи державної податкової служби України здійснюють діяльність відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні», який визначає статус державної податкової служби в Україні, її основні завдання, функції та правові основи діяльності. Цим Законом на органи державної податкової служби покладено функції та визначено порядок здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обовязкових платежів), а також доходів, установлених законодавством.

Що стосується застосування податковими органами заходів відповідальності за порушення платником податків п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, то слід враховувати те, що із аналізу норм цього Закону, які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В свою чергу, серед розглядуваних порушень відсутні порушення, повязані з недотриманням порядку погашення податкового боргу та податкових зобовязань, встановленого п. 7.7 ст. 7 вказаного вище Закону.

Отже, чинним законодавством України не передбачено застосування заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно з п. 3 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування», обовязок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) припиняється зі сплатою податку, збору (обовязкового платежу). Тому, при сплаті податкових зобовязань за конкретні періоди, обовязок платника податків щодо сплати податку на додану вартість припиняється зі сплатою податку за вказані періоди.

Із системного аналізу Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року №2181-ІІІ вбачається відсутність законодавчо визначеного порядку та механізму погашення податкового боргу за рахунок сплачених платником податків поточних податкових зобовязань. Крім того, в жодному разі, органи державної податкової служби не наділені повноваженнями здійснювати будь-які дії стосовно черговості сплати податкових зобовязань чи погашення податкового боргу, зміни призначення платежу, вказаного платником податків та розпоряджання його коштами.

З огляду на викладене, всебічно і повно зясувавши і перевіривши фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для правильного вирішення спору по суті, застосувавши вказані вище норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, самостійно, без узгодження з позивачем, змінив призначення платежу та погасив існуючу недоїмку з податку на додану вартість і як наслідок протиправно застосував до позивача штрафні санкції, передбачені п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Таким чином, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобовязань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податку донараховані податкові зобовязання чи зменшені податкові вигоди, зокрема нараховані штрафні (фінансові санкції) санкції, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 86, 143, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі від 12.08.2010 р. №/0.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Галка-Дрогобич» 3,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02 грудня 2011 року.

Суддя Гулкевич І.З.

З оригіналом згідно

Суддя Гулкевич І.З.