Справа № 810/5616/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м. Київ К/800/14787/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Голубєвої Г.К., Юрченко В.П.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6, про визнання неправомірними дій, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за касаційними скаргами Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області та ОСОБА_6 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - позивач, ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.08.2014 року ВП №44503801 та зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області відкрити виконавче провадження по виконанню напису нотаріуса №4203 від 11.08.2014 року з одночасним зобов'язанням його належного виконання.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» про зобов'язання відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог за основним зобов'язанням не можуть бути задоволені, оскільки квартира АДРЕСА_1, що виступає як забезпечення зобов'язань ОСОБА_6 за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті використовується як місце постійного проживання останньої і загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та увалено нову постанову про часткове задоволення позовних вимог:

- визнано протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області;

- скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 44503801 від 26.08.2014 року;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, Відділ державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області повинен був пересвідчитись у тому, що на момент вчинення виконавчих дій нерухоме майно, на яке звернено стягнення за виконавчим написом нотаріуса, використовується боржником в якості місця постійного місця проживання та у відсутності у нього на праві власності іншого житла, однак вказаних дій зроблено не було, а тому зазначена постанова підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Відділ державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області та ОСОБА_6 звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в якій просять про його скасування, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

16.05.2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 88/08-Ф за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 21 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_6 передала за договором іпотеки від 16.05.2008 року в заставу банку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконання позичальником умов кредитного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис від 11.08.2014 року, яким запропоновано звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

20.08.2014 року за вказаним виконавчим документом відкрито виконавче провадження.

22.08.2014 року, до Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області надійшла відповідь на запит з Реєстру прав на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Із наданих відомостей слідує, що за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на помешкання-квартиру АДРЕСА_1 та наявна іпотека на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2.

26.08.2014 року ОСОБА_6 надала довідку про те, що її постійним місцепроживанням є квартира АДРЕСА_3. В цей же день державним виконавцем було здійснено вихід за вказаною адресою та встановлено, що ОСОБА_6 дійсно там проживає, веде домашнє господарство, сплачує комунальні послуги. Інших доходів крім пенсії не має, не є приватним підприємцем, про що було складено відповідний акт.

Постановою від 26.08.2014 року у виконавчому провадженні ВП № 44503801 державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області повернув виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Виключний перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу наведено у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема п. 9 ч. 1 вказаної норми передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у ч. 1 цієї статті, державний виконавець складає акт.

Підставою винесення оскаржуваної постанови Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області стало те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» введено заборону на відчуження майна боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 цього «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, що наведеною нормою передбачено дві обов'язкові умови, за наявності яких нерухоме житлове майно не може бути відчужене без згоди власника. Такими умовами є використання боржником переданого в іпотеку майна в якості місця постійного проживання та відсутність у його власності іншого житла.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.09.2006 р. ОСОБА_6 придбала житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_6. На момент передачі квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 була зареєстрована в АДРЕСА_5.

В свою чергу, приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, Відділ державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області повинен був пересвідчитись у тому, що на момент вчинення виконавчих дій у третьої особи відсутнє інше нерухоме житлове майно, однак вказаних дій зроблено не було.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що Відділом державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області не здійснено всіх необхідних дій спрямованих на виконання судового рішення, а тому така бездіяльність є протиправною, а постанова від 26.08.2014 року ВП №44503801 винесена передчасно, без врахування вищезазначених вимог матеріального права, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Доводи касаційних скарг спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для їх задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції у Київській області та ОСОБА_6 відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі № 810/5616/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

Г.К. Голубєва

В.П. Юрченко