Справа № 1570/3118/08
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/3118/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Судді - Гусева О.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Селімової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом СПД ФОП ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

17.12.2007 року до суду звернувся суб'єкт господарської діяльності - фізична особа ОСОБА_1 з позовом до ДПІ у Малиновському районі міста Одеси, у якому зазначив, що відповідачем неправомірно прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 07.11.2007 року про визначення суми податкового зобов'язання у розмірі 37173,84 гривень за платежем податку з доходів фізичних осіб, яке винесено за результатами акту перевірки №5512/17-128/НОМЕР_1 від 06.11.2007 року. Свої вимоги позивач, обґрунтував тим, що в акті перевірки необґрунтовано в обсяг виручки в реалізації продукції, яка не повинна за рік перевищувати 500тис. грн., включені всі кошти, які поступали на його рахунок у зв'язку з виконанням договору комісії, внаслідок чого обсяг його виручки склав за даними акту за 2006 рік 523511,00 грн. Позивач вважає, що виручкою від реалізації товару (робіт, послуг) в розумінні Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства" №746/99 від 28.06.1999 року (далі Указ Президента №746) та відповідно об'єктом оподаткування єдиним податком є лише та сума коштів, що надійшла на поточний рахунок або в касу платника єдиного податку в якості плати за посередницькі послуги (комісійні), а не уся сума транзитних коштів, що підлягають обов'язковій передачі третій особі. Оскільки його комісійні, які є його доходом, не перевищують 500 тис грн., позивач просив визнати повідомлення-рішення від 07.11.2007 року №/0 нечинним та скасувати його.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у запереченнях (т.2 а.с. 165-167) та поясненнях (т.2 а.с. 185-188).

Від представника позивача 25.09.2015 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою суду від 28.09.2015 року, розгляд справи призначений на 30.09.2015 року, в порядку письмового провадження, відповідно до положень ч.4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить наступного висновку.

Державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси з 10.10.2007 р. по 23.10.2007 р проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання СГД -фізичною особою ОСОБА_1 вимог податкового, валютного, іншого законодавства за період з 11.08.2006 р. по 30.06.2007 р. За результатами перевірки податковий орган склав Акт №5512/17-128/НОМЕР_1 від 06 листопада 2007 року, в якому вказав на порушення вимог ч. З ст. 11 Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва» від 19.10.2000 року. ст. ст. 1, 4, 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку а звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 року, ст. ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 року, п.п. 4.2.8. и. 4.2. ст. 4, п.п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9. п. 22.10 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року.

На підставі Акту перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 07.11.2007 року усього на суму 37 173, 84 гривень. Крім того, 11 грудня 2007 року податковий орган склав протокол про адміністративне правопорушення № 1059 за неналежне ведення книги обліку доходів і витрат. 12 грудня 2007 року ДПІ винесла постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою наклав на підприємця штраф в розмірі 51 гривні.

За результатами адміністративного оскарження рішення податкового органу податкове повідомлення-рішення №/0 від 07.11.2007 року залишено без змін.

Судом встановлено що ОСОБА_1 є суб'єктом підприємницької і діяльності, яку здійснює з укладенням договорів комісії. Позивач є платником єдиного податку. За 2006 рік сума грошових коштів, отриманих за виконання зобов'язань за договорами комісії склала 21 529, 00 гривень, а сума коштів, отриманих від комітента на виконання доручення, склала 501 982. 00 гривень. За календарний рік через касу комісіонера проведена сума в розмірі 523 511, 00 гривень.

Відповідно до ч. 1 п. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 року спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Згідно з положенням п.4 ст.1 названого Указу під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно матеріалів справи, позивач отримав на власний розрахунковий рахунок суму, яка перевищує дозволений Указом розмір виручки у розмірі 500 000, 00, а саме 523 511, 00 грн.

Відповідно ст.5 Указу „У разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

З урахуванням вищевикладеного, з 01.01.2007 року позивач повинен був перейти на загальну систему оподаткування.

Суд вважає необхідним зазначити, що положеннями Указу N 727/98 не передбачено можливості кваліфікації фактично отриманих платником коштів від реалізації товарів (послуг), як його виручки залежно від виду правочину, на підставі якого отримані такі кошти, та від їх подальшого спрямування. А відтак спірні кошти, отримані позивачем за виконання зобов'язань на користь третіх осіб у рамках виконання договору комісії, є виручкою позивача у розумінні статті 1 Указу N 727/98. Чинне податкове законодавство, встановлюючи обов'язок особи зареєструватися платником податків на загальних підставах за умови перевищення обсягу оподатковуваних операцій, не містить будь-яких особливостей або застережень залежно від режиму оподаткування, на якому перебуває особа. Невиконання ж такого обов'язку особою у визначений законом строк тягне застосування передбачених законом наслідків.

Така ж позиція щодо застосування норм права при розгляді спорів цієї категорії, висвітлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 19 січня 2010 року (справа N 1966во09) та у постанові від 06 березня 2012 року (справа № 21-911во10).

Таким чином, постанова про накладення штрафу від 12.12.2007 року, протокол №1059 від 11.12.2007 року винесені відповідачем правомірно.

Крім того, перевіркою було встановлено, що за період з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року підприємцем одержано валовий доход в розмірі 991 302, 47 грн. та понесені документально підтверджені витрати, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, в розмірі 743 476, 85 грн., таким чином занижено чистий доход, отриманий від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року в розмірі 247 825, 62 грн.

Керуючись ч.3.ст.11 Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва" від 19.10.2000 року №2063-III, ст.1, ст.4, ст.5 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" в редакції Указу Президента України від 28.06.99 року № 746/99, пп.4.2.8 п.4.2. ст.4 , п.п.9.12.1 п.9.12 ст.9, п. 22.10 ст.22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.03 року № 889-ІV (з відповідними змінами та доповненнями) і за правилами ст.1З Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" донараховано податок з доходів фізичних осіб - у СГД ОСОБА_1 у сумі 37 173,84 грн.

Судом встановлено, що в період з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року підприємцем одержано валовий доход в розмірі 991 302, 47 грн. та понесені документально підтверджені витрати, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, в розмірі 743 476, 85 грн., таким чином занижено чистий доход, отриманий від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року в розмірі 247 825, 62 грн. Відповідачем було донараховано податок з доходів фізичних осіб - у СПД ОСОБА_1 у сумі 37 173,84 грн.

Однак, суд вважає необхідним зазначити, що СПД ОСОБА_1 отримав свідоцтво про сплату єдиного податку Д №203879 від 28.08.2006 року термін дії з 28.08.2006 року по 31.12.2007 року.

Згідно ст. 6 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що нарахування податку з доходів фізичних осіб можливе лише після переходу платника податку на загальну систему оподаткування.

Однак, відповідачем не було надано жодних доказів переходу (переведення) позивача на загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що податкове повідомлення - рішення про застосування штрафних від 07.11.2007 року №/0 повинно бути скасоване.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору (держмита), а суд дійшов до висновку про визнання неправомірним податкового повідомлення-рішення №/0 від 07.11.2007 року, такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити частково адміністративний позов СПД ФОП ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 07.11.2007 року про визначення суми податкового зобов'язання у розмірі 37173,84 гривень, прийняте ДПІ у Малиновському районі міста Одеси.

Стягнути з держави на користь СПД ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 8 грн. 50 коп.

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Гусев