Справа № 820/6307/15
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 р. № 820/6307/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання - Кульчій А.М.

За участю:

представника позивача - Мерц А.С.

представника відповідача - Кошіль М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Фед" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання недійсною податкової консультації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Фед", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в якому просив суд визнати недійсною податкову консультацію Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС надану листом № 4920/10/28-09-49-23 від 26.05.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою отримання роз'яснення позивач звернувся до СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС із запитом про надання консультації з питання стосовно не застосування податкового компромісу по податку на прибуток за 2012 рік. Листом СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС від 26.05.2015 року № 4920/10/28-09-49-23 надано податкову консультацію. Позивач не погоджується із зазначеною консультацією, вважає її такою, що не відповідає вимогам норм чинного законодавства.

Представник відповідача в письмових запереченнях зазначив, що оскаржувана податкова консультація СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС відповідає чинному законодавству, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судове засідання прибув, адміністративний позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності встановив наступне.

Судом встановлено, що ПАТ «ФЕД» 12.05.2015 року звернулося до СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС листом № 1114 щодо надання податкової консультації відносно наступних питань: чи має право контролюючий орган на проведення позапланової перевірки платника податків за період, який раніше був охоплений перевіркою; у разі якщо податковий орган маг такс право, просимо Вас вказати підстави для проведення такої перевірки.

Підставою для звернення позивача до СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС щодо отримання податкової консультації стало отримання ПАТ «ФЕД» листа від 29.04.2015 № 4022/10/28-09-49-23, в якому СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС просила надати пояснення та документальні підтвердження стосовно не застосування податкового компромісу по податку на прибуток за 2012 рік. Позивач наголошує, що питання правильності і законності нарахування податку на прибуток у 2012 році було предметом планових документальних перевірок, за результатами проведення яких складені та вручені ПАТ "ФЕД" акти перевірок від 28.01.2013 року № 48/46-1/14315552 та від 19.03.2015 року №47/28-09-49-01-03/14315552.

У відповідь на вказаний запит позивача СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС надано податкову консультацію № 4920/10/28-09-49-23 від 26.05.2015 року.

Вказаною консультацією позивачу роз'яснено, що відповідно до п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Результати перевірки оформлюються у формі акту чи довідки. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства та містить систематизований вклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства. (Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затверджений Наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010 № 984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772).

Таким чином, питання що є предметом перевірки викладається у акті - перевірки у разі наявності порушень.

Враховуючи вказане, при організації та проведенні позапланових документальних перевірок платників податків за періоди, що були охоплені документальними перевірками, аналізується наявність інших обставин, що відповідно до Кодексу можуть бути підставою для проведення позапланової документальної перевірки. Як що, податкова інформація свідчить про факти порушення платником податків податкового законодавства і актами перевірок платника податків вказані питання не охоплено у податкового органу виникають підстави для проведення позапланових перевірок платника податків за перевірений звітний період з інших питань.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

За змістом пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами податкові консультації.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податковою кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політик), забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Згідно п.п. 52.1, 52.2 статті 52 Податкового кодексу України контролюючі органи за зверненням платників податків надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такою звернення даним контролюючим органом. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Пунктом 52.4 статті 52 ПК України встановлено, що консультації надаються органом державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку, або митним органом за місцем митного оформлення товарів, або вищим органом державної податкової служби або вищим митним органом, якому такий орган адміністративно підпорядкований, а також центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері митної справи.

Пунктом 53.3 ст. 53 ПК України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Таким чином, Податковим кодексом України передбачено право платника податків оскаржувати податкову консультацію і встановлені правові наслідки визнання податкової консультації недійсною.

При цьому, суд звертає увагу на те, що законодавець надав право платнику податків на оскарження податкової консультації у тому випадку, коли отримана податкова консультація на його думку не відповідає вимогам закону та суперечить нормам або змісту певного податку.

Тому, в контексті норми п. 53.3 ст. 53 ПК України слід зазначити, що приводом звернення до суду із позовом про оскарження податкової консультації є не факт порушення такою податковою консультацією прав та законних інтересів платника податку (позивача у справі), а саме невідповідність податкової консультації вимогам Закону.

Проаналізувавши спірну податкову консультацію, судом встановлено, що надаючи консультацію платнику СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС зазначено лише приписи п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, жодної чіткої відповіді з посиланням на норми чинного законодавства контролюючим органом не наведено. Податкова консультація носить формальний характер та не розкриває суті поставлених платником питань.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 21 Податкового кодексу України, органи державної влади га органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Податковим кодексом України та іншими законами України.

В ході судового розгляду судом встановлено, що в оскаржуваній консультації контролюючого органу відсутні відповіді на поставлені платником податків запитання, фактично зміст цієї консультації зводиться до цитування норм чинного законодавства, а саме п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, без конкретних рекомендацій щодо застосування позивачем цих норм в контексті порушених запитань.

Крім того, зазначена консультація не має індивідуального характеру для ПАТ «ФЕД», оскільки не містить роз'яснень викладених у ній норм чинного законодавства.

Податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган (п.п. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Зі змісту вказаної норми Податкового кодексу України слідує, що податкова консультація не може складатись лише з послідовного цитування нормативних актів і не містити остаточних та чітких висновків. Тобто, податкова консультація не повинна сама по собі давати привід для подвійного тлумачення зазначеного в тексті консультації.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Вищий адміністративний суд України у інформаційному листі від 01 червня 2010 року № 781/11/13-10 стосовно індивідуально правових актів зазначив, що останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретно особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Отже, в тексті податкової консультації має бути чітко зазначена рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у платника податків у певному податковому періоді, а не лише посилання на норми чинного законодавства або раніше видані листи органу вищого рівня, які мають узагальнюючий характер.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з 01.01.15 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким внесені зміни до п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України де вказано, що контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4. 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

При цьому, введення в дію законодавцем абз.2 п.78,2 ст.78 ПК України спрямовано на реалізацію принципу правової визначеності між платником податку та органом фіскальної служби, який здійснює адміністрування та контроль за сплатою податків та зборів таким платником податків, що відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини в частині, прогнозованості діяльності суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та заперечується відповідачем, питання правильності і законності нарахування податку на прибуток у 2012 році було предметом планових документальних перевірок, за результатами проведення яких складені та вручені ПАТ «ФЕД» акти перевірок від 28.01.2013 року № 48/46-1/14315552 та від 19.03.2015 року № 47/28-09-49-01-03/14315552.

Суд звертає увагу, що положеннями пп.78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України передбачено проведення повторної перевірки платника податку з тих же самих питань за той же період лише у випадку, коли органом державної податкової служби вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб орган) державної податкової служби нижчого рівня здійснено перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з'ясування під час перевірки питань, що повинні бути з'ясовані під час перевірки для винесення об'єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

При цьому, рішення про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається органом державної податкової служби вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб органу державної податкової служби нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про проведення позапланової документальної перевірки, у формі наказу, який є правовим актом індивідуальної дії, що породжує певні права та обов'язки для особи, якій він адресований, податковий орган зобов'язаний діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин та підстав, що мають значення для прийняття такого рішення з урахуванням приписів ст. 78 Податкового кодексу України, яка визначає підстави га порядок проведення документальних позапланових перевірок та з урахуванням обмежень встановлених п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України.

Суд також зазначає, що згідно з першим абзацом пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України, обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються па перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження.

Окрім того, суд звертає увагу, що листом Державної фіскальної служби України від 28.01.2015 року № 2463/7/99-99-22-02-04-17 «Про окремі питання проведення перевірок у 2015 - 2016 роках» роз'яснено, що з метою запобігання випадкам обмеження можливості проведення в подальшому (за наявності відповідних підстав, визначених підпунктами 78.1.1 і 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу) позапланових перевірок платника податків за той самий звітний період з інших питань, при організації і проведенні позапланових документальних перевірок суб'єктів господарювання з відповідних підстав доцільно в документах контролюючого органу (наказах, направленнях на перевірку, актах (довідках) перевірок) забезпечити чітке визначення (обмеження кола) питань, що підлягають перевірці дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено па контролюючі органи, у ході конкретної перевірки.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всіх форм дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, Харківська митниця ДФС, як суб'єкт владних повноважень, не надала суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її висновки, і не довела правомірності прийнятого нею рішення.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Фед" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання недійсною податкової консультації - задовольнити.

Визнати недійсною податкову консультацію Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів надану листом № 4920/10/28-09-49-23 від 26.05.2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений 05.10.2015 року.