Справа № 2а-1508/09/1209
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2011-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Максюта І.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2011 року справа № 2а-1508/09/1209

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Міронової Г.М.

суддів Юрко І.В. , Блохіна А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області на постанову Кіровського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2011 року у справі № 2а-1508/09/1209 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області, ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області, Головного управління Державного казначейства у Луганській області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок розміру пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 19.03.2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області, ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області, Головного управління Державного казначейства у Луганській області та просив визнати незаконними дії, бездіяльність та вчинення певних дій пенсійними органами по значно заниженій виплаті пенсії, відповідно до законодавчих актів, які не відповідають Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України; визнати, що немає строку давності на пенсійні виплати позивача; поновити строк на звернення до суду за захистом його права на пенсійні виплати; визнати належного відповідача; зобовязати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області зробити перерахунок та підвищення позивачу пенсії, передбаченої ч. 3 ст. 13 Закону України № 3551-ХІІ, та ст. 25 п. Б Закону України № 2262-ХІІ з 01.01.1999 року на 350% до 31.12.2006 року, з розміру мінімальної пенсії за віком на момент складання цього позову, який відповідає Конституції України, а також нарахуванням 3% річних від простроченої суми, з 01.01.1999 року на день виплати; стягнути з відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області матеріальну шкоду по недоплаті підвищення пенсії на 350% на користь позивача на час подачі цього позову у сумі 217242,60 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області нарахування 3 % річних у сумі 42392,74 грн.; зобовязати відповідача надалі виплачувати позивачу підвищену пенсію на 350% у відповідності з ст. 25 п. Б Закону України № 2262-ХІІ та ч.2 ст. 13 Закону України № 3551-ХІІ з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої Законом України, який відповідає Конституції України; винних в порушенні Закону України № 3551-ХІІ згідно із ст. 23 притягнути до відповідальності.

01.07.2009 року позивач змінив позовні вимоги, та просив визнати дії відповідачів протиправними, визнати належним відповідачем ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області на момент розгляду справи, стягнути з ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області на користь позивача за період з 01.01.1999 року по 31.07.2009 року матеріальну шкоду щодо заниження основного розміру пенсії у сумі 268719,67 грн. нарахування на цю суму у вигляді 3% річних 46361,70 грн., матеріальну шкоду у вигляді облікової % ставки НБУ на цей розмір у сумі 45 799.74 грн., матеріальну шкоду за період з 01.01.1999 року по 31.07.2009 рік щодо заниження підвищення до пенсії на 350% у сумі 288 759,90 грн., нарахування на цю суму у вигляді 3% річних 46361,70 грн., матеріальну шкоду у вигляді облікової % ставки НБУ на цей розмір у сумі 45 799.74 грн., виплати на осіб, які знаходяться на утриманні позивача, а саме: сина та дочки у сумі 158 740,44 грн., нарахування на цю суму у вигляді 3% річних 25722,60 грн., матеріальну шкоду у вигляді облікової % ставки НБУ на цей розмір у сумі 24838,28 грн. виплати на осіб, які знаходяться на його утриманні, а саме: дружину по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у звязку із народженням 04.05.1999 року дочки, у сумі 24084,00 грн., нарахування на цю суму у вигляді 3% річних 6504,78 грн., матеріальну шкоду у вигляді облікової % ставки НБУ на цей розмір у сумі 7600,84 грн.; зобовязати ОСОБА_3 Державного казначейства України у Луганській області з метою забезпечення виконання рішення суду забезпечити коштами відповідачів.

Постановою Кіровського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнані протиправними дії ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області, що полягають у відмові щодо перерахунку розміру призначеної надбавки до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому інваліду, який має на своєму утриманні двох непрацездатних членів сімї.

Зобовязано ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_2 надбавки до пенсії як непрацюючому інваліду, який має на своєму утриманні двох непрацездатних членів сімї, на кожного непрацездатного члена сімї, починаючи з 01 червня 2006 року та виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для непрацездатної особи за станом на 01.06.2006 року 359 гривень, на 01.10.2006 року 366 гривень, на 01.01.2007 року 380 гривень, на 01.04.2007 року - 406 гривень, на 01.10.2007 року 411 гривень, на 01.01.2008 року - 470 гривень, на 01.04.2008 року 481 гривень, на 01.07.2008 року 482 гривень, на 01.10.2007 року 498 гривень, на 01.09.2009 року 498 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем та відповідачем подані апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині, яка, на його думку, не відповідає верховенству права та законності, Конституції України та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачами порушено конституційне право позивача основного розміру пенсії 350% та підвищення пенсії за віком, виплати на дітей відповідно до встановлених законом норм., але відповідачем проводиться підвищення основного розміру пенсії на 40%, тому таке підвищення є фактичне зменшення та звуження прав і свобод. Вважає, що винесена судом першої інстанції постанова не утверджує верховенство права, законність. Апелянт вказує, що суд не дав оцінки статусу, який вказаний відповідачем в пенсійній справі позивача. Крім того апелянт зазначає, що при внесенні змін до ч. 4 ст. 13 Закону України № 3551-12 «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», який набув чинності 01.01.2006 року згідно з чим підвищується пенсія тільки якби на 40% інваліду війни 2 групи, тобто оскільки ч.3 ст. 13 Закону України № 3551-12, згідно внесених змін Законом України № 458/95 ВР віл 23.11.1995 року, де передбачено підвищення інваліду війни 1 групи на 350% не скасовано, тому вважає, що згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 13 Закону України № 3551-12 інваліду підвищення пенсії має складати 350% +40% = 390%, а не тільки 40%.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було враховано норм статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» зі змінами від 29.04.2006 року. Апелянт вважає, що суд не надав належної правової оцінки вимогам управління щодо врахування положень статті 99 КАС України, якою встановлюється річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав та інтересів.

Сторони у судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

Позивач має статус інваліда війни 2-ї групи внаслідок отримання поранення при виконанні інтернаціонального обовязку у період проходження строкової служби на території Афганістану, перебуває на обліку у відповідача.

Крім того, позивач має двох малолітніх дітей, які в силу цієї обставини належать до категорії непрацездатних осіб.

Позивач у 08.09.2008 року звертався до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, але йому було відмовлено в такому перерахунку листом від 17.09.2008 року № 3757/02-10.

Частиною 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551 від 22 жовтня 1993 року в редакції, яка діяла до 1 січня 2006 року, було передбачено, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 3 розділу І Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV, який згідно пункту 1 розділу II набрав чинності з 1 січня 2006 року, частина 4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" була викладена в такій редакції: «Інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність». Ця норма є діючою на даний час та Конституційним судом України її зміна неконституційною не визнавалася.

До кінця 2006 року забезпечення виконання вищезазначених норм повинен був здійснювати відповідний орган Міністерства оборони України, а з 2007 року - Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області, відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якої пенсії призначаються (перераховуються) органами Пенсійного фонду України. Зазначена норма запроваджена з 1 січня 2007 року Законом України № 489-5 від 19 грудня 2006 року.

Призначення або перерахунок певного виду пенсії здійснюється виключно за волевиявленням особи, яка має право на відповідний вид пенсії у формі подання заяви до уповноваженого органу, в межах компетенції якого вирішуються зазначені питання.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу згідно його заяв з 06.10.2003 року по 01.06.2006 року виплачувалась пенсія по інвалідності від загального захворювання, тому норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» повинні застосовуватись для розрахунку пенсії позивача з 01.06.2006 року (а.с. 48).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до пенсії по інвалідності, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується:

а) надбавка непрацюючим інвалідам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім'ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку до пенсії по інвалідності на непрацездатного члена сім'ї за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім'ї надбавку.

Надбавки та допомога, передбачені цією статтею, можуть нараховуватися одночасно.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відповідачі мали сплачувати позивачу надбавку на двох непрацездатних дітей у розмірі 50% від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатної особи.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Колегія суддів відзначає, що відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свої прав, свобод та інтересів.

Згідно до вимог ч. 1 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку для звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, якщо на ньому наполягає одна із сторін.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги пропуск позивачем строку звернення до суду щодо захисту своїх прав в спірних правовідносинах.

Позивач звернувся до суду 19.03.2009 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області наполягало на порушенні строку звернення до суду з даним адміністративним позовом ОСОБА_2, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню з відрахуванням року з моменту звернення до суду, а саме з 19.03.2008 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилкового визначено період стягнення сум спірної надбавки, тому постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але прийняв рішення з частковим порушенням норм процесуального права.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, ч.8, 10 ст. 183-2, 195-197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1. ч. 1 ст. 201, 205, 207, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області - задовольнити частково.

Постанову Кіровського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2011 року у справі № 2а-1508/09/1209 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області, ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області, Головного управління Державного казначейства у Луганській області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок розміру пенсії змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини постанови замість цифр та слів «починаючи з 1 червня 2006 року» вказати слова та цифри «починаючи з 19 березня 2008 року» та виключити зазначені розміри прожиткового мінімуму до 01.01.2008 року.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Юрко І.В.

ОСОБА_4