Справа № 591/1655/14-а (2-а/591/154/14)
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2015 р. м. Київ К/800/52205/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Логвиненка А.О., Маслія В.І..

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Сумах на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 4 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі №591/1655/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Сумах про призначення пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Сумах, в якому просила: визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Сумах, щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 неправомірними; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Сумах, призначити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що період її роботи на посадах головного економіста відділу фінансів програм соціального захисту населення міського фінансового управління та головного спеціаліста відділу розрахунків за комунальні послуги фінансового управління Сумської міської ради з 07.06.2001 року по 01.11.2004 року є стажем роботи, який зараховується до стажу державної служби у відповідності до Закону України "Про державну службу", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та Порядку обчислення стажу державної служби затвердженого постановою КМУ № 283 від 03.05.1994.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 4 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року, позовні вимоги задоволені.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями управління Пенсійного фонду України в м. Сумах звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 квітня 2013 року, ОСОБА_1, звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Суми з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та Закону України "Про державну службу".

Як вбачається з матеріалів справи, стаж роботи ОСОБА_1 державної служби по фінансовому управлінню Сумської міської ради складає 17 років 9 місяців 27 днів, що підтверджується довідкою управління фінансів, економіки і бюджету Сумської міської ради від 22.07.2013 р.

Стаж роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування складає 3 роки 4 місяці 25 днів, а саме: у період з 07.06.2001 року по 31.12.2001 року ОСОБА_1 працювала на посаді Головного економіста відділу фінансів програм соціального захисту населення міського фінансового управління, з 01.01.2002 року по 01.11.2004 року на посаді Головного спеціаліста відділу розрахунків за комунальні послуги фінансового управління Сумської міської ради, що підтверджується довідкою від 22.07.2013 року.

ОСОБА_1 23 липня 2013 року отримала лист від управління Пенсійного фонду України в м.Сумах, в якому їй було повідомлено про відмову у призначенні пенсії державного службовця у зв'язку з відсутністю необхідного стажу 20 років (в наявності лише 17 років 9 місяців 28 днів), оскільки посади які вона обіймала за періоди з 07.06.2001 року по 01.11.2004 року не можуть бути віднесені Законом України "Про державну службу", до посад державного службовця.

Зазначене рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" позивач оскаржив до Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області. Листом від 23.08.2013 року позивач повідомлений про розгляд скарги та про те, що вона не має право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" за відсутності 20-річного стажу роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців, оскільки до періоду роботи на посаді державних службовців можливо зарахувати лише періоди у Сумському міському фінансовому відділі.

Листом №71/К від 27.02.2014 року управління Пенсійного фонду України в м.Сумах повідомило позивача про розгляд її заяви від 17.02.2014 року, згідно якого, ОСОБА_1 не має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки не має необхідного 20-річного стажу роботи, у зв`язку з тим, що робота на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути віднесена до посад державних службовців.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідач, відмовляючи в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про державну службу", діяв неправомірно, оскільки стаж роботи в органах місцевого самоврядування за період з 07.06.2001 по 01.11.2004 роках повинен бути зарахований позивачу до стажу державного службовця.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не пропущений строк звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Судами встановлено, що до спеціального стажу позивача відповідачем не зараховані періоди з 26.10.2001р. по 31.12.2001р. на посаді головного економіста відділу фінансів программ соціального захисту населення міського фінансового управління, з 01.01.2002р. по 01.11.2004р. на посаді головного спеціаліста відділу розрахунків за комунальні послуги фінансового управління Сумської міської ради.

Статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII установлені категорії посад державних службовців. Разом із тим, посади в органах місцевого самоврядування не передбачені положеннями зазначеної статті.

Віднесення посад державних службовців, не перелічених у цій статті, до відповідної категорії посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Відповідно до Порядку віднесення посад працівників місцевих рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239, посади спеціалістів апаратів міських Рад народних депутатів були віднесені до сьомої категорії посад державних службовців. Дана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2001 №1441 "Про віднесення посад органів місцевого самоврядування до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування".

Отже, починаючи з 26.10.2001 посади в органах місцевого самоврядування що їх займав позивач не віднесені до категорій посад державних службовців.

Таким чином, судами попередніх інстанції безпідставно не була взята до уваги та обставина, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2001 №1441 посади, які займав позивач за спірний період, віднесені до посад органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів дійшла думки, що суди першої та апеляційної інстанції повно дослідили обставини справи, вірно встановили характер спірних правовідносин, але невірно застосували норми матеріального права до їх вирішення, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Згідно ст. 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Сумах задовольнити.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 4 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі №591/1655/14-а скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: