Справа № 804/7596/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 вересня 2015 р. Справа № 804/7596/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Озерянської С.І.

при секретарі Жижиній К.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, треті особи: Державна казначейська служба України, Фермерське господарство «Велетень ЗЕТ» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, треті особи: Державна казначейська служба України, Фермерське господарство «Велетень ЗЕТ» в якому, враховуючи уточнений адміністративний позов просить: визнати відмову Головного управління Держземагенства у Херсонській області в прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок у розмірі земельних часток (паїв) для ведення фермерського господарства членам фермерського господарства «Велетень Зет» загальною площею 53,5554 га, розташованих в адміністративних межах Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області незаконною, а ненадання позивачу у власність земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0292) площею 6,8827 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства протиправною; зобовязати Головне управління Держземагенства у Херсонській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок у розмірі земельних часток (паїв) для ведення фермерського господарства членам фермерського господарства «Велетень Зет» загальною площею 53,5554 га, розташованих в адміністративних межах Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області, та надання позивачу у власність земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0292) площею 6,8827 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 17 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої протиправними діями органу державної влади.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - Фермерського господарства «Велетень ЗЕТ» в судовому засіданні просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Заслухавши представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 2 цієї статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу передачі у користування чи володіння земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, в тому числі затвердження проекту землеустрою, унормовані приписами Земельного кодексу України.

Так, відповідно до статті 80 Земельного кодексу України, суб'єктом права власності на землю державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.

За змістом частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, повноваженнями з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб наділений центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Враховуючи наведені законодавчі приписи, суд зазначає, що відповідач у спірних правовідносинах здійснює повноваження власника земельних ділянок сільськогосподарського призначення (є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин), та є рівноправним субєктом земельних відносин (ст.2 та ст.5 ЗК України), а отже, як власник землі, вільний у вирішенні питання прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому відповідач не здійснював владних управлінських функцій.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

В даному випадку, предметом позову є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, що не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Наведена позиція зазначена Верховним судом України в постанові від 24 лютого 2015 року в справі №21-34а15 та від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, треті особи: Державна казначейська служба України, Фермерське господарство «Велетень ЗЕТ» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 17, 157, 160, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі № 804/7596/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, треті особи: Державна казначейська служба України, Фермерське господарство «Велетень ЗЕТ» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що згідно частини 3 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 02 жовтня 2015 року.

Суддя ОСОБА_3