Справа № 2а/0470/6340/11
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ К/800/3598/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року у справі № 2а/0470/6340/11 за позовом Нікопольського міжрайонного природоохоронного прокурора, який звернувся в інтересах Держави в особі Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про зобов'язання вчинення певних дій, -

в с т а н о в и л а:

В травні 2011 року Нікопольський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», в якому просив зобов'язати ВАТ «НЗФ» виконати захід «Розробка та впровадження системи екологічного моніторингу на підприємстві», передбачений «Програмою поліпшення екологічного стану Дніпропетровської області за рахунок зменшення забруднення довкілля основними підприємствами-забруднювачами на 2007-2015 роки», затвердженою рішенням Дніпропетровської обласної ради від 04.12.2007 р. за № 295-13/У.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року, адміністративний позов задоволено. Зобов'язано ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» виконати захід «Розробка та впровадження системи екологічного моніторингу ні підприємстві», передбачений «Програмою поліпшення екологічного стану Дніпропетровської області за рахунок зменшення забруднення основними підприємствами-забруднювачами на 2007-2015 роки», затвердженою рішенням Дніпропетровської обласної ради № 295-13/У від 04.12.2007 р.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів, Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» звернулося з касаційною скаргою, у якій просить ці рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судами та обґрунтованості застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 04.12.2007 р. рішенням Дніпропетровської обласної ради № 295-13/V затверджено «Програму поліпшення екологічного стану Дніпропетровської області за рахунок зменшення забруднення основними підприємствами-забруднювачами на 2007-2015 роки».

Зазначеною Програмою передбачено виконання Відкритим акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» ряду заходів, зокрема, розробка та впровадження системи екологічного моніторингу довкілля (п. 12).

Для здійснення заходу, вказаного в п. 12 Програми, встановлений термін виконання - 2007-2010 р.р.

При проведенні перевірки прокуратурою встановлено невиконання підприємством п. 12 «Програми поліпшення екологічного стану Дніпропетровської області за рахунок зменшення забруднення основними підприємствами-забруднювачами на 2007-2015 роки».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що під час судового розгляду не підтверджено виконання позивачем належним чином п. 12 Програми, у зв'язку з чим прохання прокурора про зобов'язання виконати цей пункт є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» N 1264-XII від 25.06.1991 державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно з ст. 40 зазначеного Закону України використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров'я населення; д) збереження територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов'язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» з метою проведення ефективної і цілеспрямованої діяльності України по організації і координації заходів щодо охорони навколишнього природного середовища, забезпечення екологічної безпеки, раціонального використання і відтворення природних ресурсів на перспективу розробляються і приймаються державні цільові, міждержавні, регіональні, місцеві та інші територіальні програми.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 15 зазначеного Закону України місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції: затверджують місцеві екологічні програми.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим і уповноважені нею органи, Ради та їх виконавчі і розпорядчі органи, а також спеціально уповноважені на те державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Спеціально уповноваженими державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів у республіці є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органи на місцях та інші державні органи, до компетенції яких законодавством України та Автономної Республіки Крим віднесено здійснення зазначених функцій.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 20 вказаного Закону України до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належить: організація моніторингу навколишнього природного середовища, створення і забезпечення роботи мережі загальнодержавної екологічної автоматизованої інформаційно-аналітичної системи забезпечення доступу до екологічної інформації, положення про яку затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 22 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» з метою забезпечення збору, обробки, збереження та аналізу інформації про стан навколишнього природного середовища, прогнозування його змін та розробки науково обґрунтованих рекомендацій для прийняття ефективних управлінських рішень в Україні створюється система державного моніторингу навколишнього природного середовища. Спостереження за станом навколишнього природного середовища, рівнем його забруднення здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, іншими спеціально уповноваженими державними органами, а також підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища.

Зазначені підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно передавати відповідним державним органам аналітичні матеріали своїх спостережень.

Спеціально уповноважені державні органи разом з відповідними науковими установами забезпечують організацію короткострокового і довгострокового прогнозування змін навколишнього природного середовища, які повинні враховуватися при розробці і виконанні програм та заходів щодо економічного та соціального розвитку республіки, в тому числі щодо охорони навколишнього природного середовища, використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки.

Порядок здійснення державного моніторингу навколишнього природного середовища визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Положення про державну систему моніторингу довкілля, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 391 від 30.03.1998 р., система моніторингу - це відкрита інформаційна система, пріоритетами функціонування якої є захист життєво важливих екологічних інтересів людини і суспільства; збереження природних екосистем; відвернення кризових змін екологічного стану довкілля і запобігання надзвичайним екологічним ситуаціям.

У відповідності до Положення про порядок інформаційної взаємодії органів Мінекоресурсів України та інших суб'єктів системи моніторингу довкілля, при здійсненні режимних спостережень за станом довкілля КНД 211.0.1.101-02 N 323 від 21.08.2002 р. загальнодержавна програма моніторингу довкілля - сукупність завдань державного значення, що ґрунтуються на законодавчій та нормативно-правовій базі і дозволяють реалізувати основні цілі моніторингу із залученням засобів та систем в масштабах країни; регіональна програма моніторингу довкілля - сукупність завдань, направлених на реалізацію цілей моніторингу в межах адміністративно-територіального району (область, АР Крим, мм. Київ, Севастополь), з урахуванням географічних, соціально-економічних та адміністративних особливостей. Регіональна програма моніторингу довкілля входить як складова частина до загальнодержавної програми; відомча система моніторингу довкілля - система, що належить окремим суб'єктам системи моніторингу довкілля, вирішує специфічні для даного відомства задачі моніторингу і входить складовою частиною до державної системи моніторингу довкілля;

Згідно з п. 4 Положення про державну систему моніторингу довкілля моніторинг довкілля здійснюється МНС, МОЗ, Мінагрополітики, Держкомлісгоспом, Мінприроди, Держгеонадрами, Держводгоспом, Держкомземом, Держжитлокомунгоспом, їх органами на місцях, а також підприємствами, установами та організаціями, що належать до сфери їх управління, які є суб'єктами системи моніторингу за загальнодержавною і регіональними (місцевими) програмами реалізації відповідних природоохоронних заходів.

Відповідно до п. 7 зазначеного Положення основними завданнями суб'єктів системи моніторингу є: довгострокові систематичні спостереження за станом довкілля; аналіз екологічного стану довкілля та прогнозування його змін; інформаційно-аналітична підтримка прийняття рішень у галузі охорони довкілля, раціонального використання природних ресурсів та екологічної безпеки; інформаційне обслуговування органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також забезпечення екологічною інформацією населення країни і міжнародних організацій.

Згідно з п.п. 9-10 Положення про державну систему моніторингу довкілля суб'єкти системи моніторингу забезпечують вдосконалення підпорядкованих їм мереж спостережень за станом довкілля, уніфікацію методик спостережень і лабораторних аналізів, приладів і систем контролю, створення банків даних для їх багатоцільового колективного використання з допомогою єдиної комп'ютерної мережі, яка забезпечує автономне і спільне функціонування складових цієї системи та взаємозв'язок з іншими інформаційними системами, які діють в Україні і за кордоном.

Підприємства, установи і організації незалежно від їх підпорядкування і форм власності, діяльність яких призводить чи може призвести до погіршення стану довкілля, зобов'язані здійснювати екологічний контроль за виробничими процесами та станом промислових зон, збирати, зберігати та безоплатно надавати дані і/або узагальнену інформацію для її комплексного оброблення, з цією метою між суб'єктами системи моніторингу та постачальником інформації укладається угода, яка підлягає реєстрації в Мінприроди або його органах на місцях.

Відповідно до п. 17 Положення про державну систему моніторингу довкілля інфраструктура системи моніторингу, її складові частини, системоутворюючі та уніфіковані компоненти створюються на підставі відповідних технічних завдань і проектів, затверджених у встановленому порядку.

Такі технічні завдання і проекти підлягають реєстрації в Мінприроди.

Прийняті проектні рішення реалізуються в межах щорічних заходів загальнодержавної і регіональних (місцевих) програм екологічного моніторингу довкілля.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем протягом 2007-2011 рр. здійснювався екологічний контроль за виробничими процесами, зокрема, контроль: шкідливих викидів в атмосферне повітря, вмісту шкідливих речовин у стічних водах, стану забруднення ґрунтів, у сфері поводження з відходами. На підприємстві періодично провадиться відбір проб та здійснюються аналізи: атмосферного повітря на стаціонарних постах, викидів від стаціонарних джерел, забруднюючих речовин у скидах та спостережу вальних свердловинах.

Результати спостережень та досліджень постійно направляються відповідачем до відповідних установ, крім того, інформація про результати екологічного контролю розміщується на офіційному сайті підприємства.

Відповідачем на адресу Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області періодично направлялися звіти про виконання природоохоронних заходів.

Проте, як встановлено судами, зазначені заходи не відповідають вимогам п. 17 Положення про державну систему моніторингу довкілля, оскільки на момент звернення до суду з позовом, відповідне технічне завдання не зареєстровано в установленому нормативними актами порядку.

Дії, спрямовані на виконання заходу «Розробка та впровадження системи екологічного моніторингу на підприємстві», передбаченого п. 12 «Програми поліпшення екологічного стану Дніпропетровської області за рахунок зменшення забруднення основними підприємствами-забруднювачами на 2007-2015 роки», затвердженої рішенням Дніпропетровської обласної ради від 04.12.2007 р. за № 295-13/V, почали вчинятися відповідачем вже після сплину терміну, встановленого для виконання зазначеного заходу.

Крім того, на підприємстві не здійснена розробка та впровадження системи екологічного моніторингу на підприємстві.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» (діючого на час звернення до суду) при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що вчинені відповідачем дії не є достатніми для можливості стверджувати про виконання підприємством Програми в повному обсязі, що свідчить про неналежне її виконання, у зв'язку з чим прокурор обґрунтовано, з метою захисту суспільних інтересів та усунення порушень законодавчих вимог, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів дійшла думки, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог зроблені на підставі вірно встановленого характеру спірних правовідносин та обґрунтованого застосування норм матеріального права до їх вирішення.

Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено.

Твердження касаційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року у справі № 2а/0470/6340/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: