Справа № 826/10243/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 жовтня 2015 року письмове провадження № 826/10243/15

Окружний адміністративного суду міста Києва у складі колегії суддів : головуючого судді Арсірія Р.О, суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., розглянувши адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Державна вугільна компанія»
до третя особа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Державне підприємство «Вугілля України»

про визнання протиправним та скасування постанови та рішення
ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Державна вугільна компанія» (надалі по тексту - позивач, ДП «Державна вугільна компанія») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі по тексту - відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною відмову головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України () Кузьменка О.С. щодо підтвердження наявності повноважень на здійснення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженні № 39997777;

- визнати протиправними виконавчі дії головного державного виконавця ВПВР ДЦВС МЮ України () Кузьменка О.С. по зведеному виконавчому провадженні № 39997777 в частині витребування у ДП «Державна вугільна компанія» інформації, документів та їх копій;

- скасувати вимогу № 13-0-35-3319/9 від 22.05.2015 до ДП «Державна вугільна компанія», як таку, що видана без наявності відповідних повноважень;

- встановити відсутність компетенції у Кузьменка О.С. головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України () на вчинення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженні № 39997777 станом на 22.05.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України Кузьменко О.С., за зведеним виконавчим провадженням № 39997777 щодо ДП «Вугілля України», надіслано вимогу № 13-0-35-3319/9, якою витребувано документи. Позивач вважає дії щодо витребування інформації, документів та їх копій протиправними та просить суд скасувати зазначену вимогу.

Представник відповідача надав суду письмові пояснення на позов. Представник третьої особи підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

В судове засідання 02.09.2015 представник відповідача не прибув, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, з урахуванням положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом оголошено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України знаходиться зведене виконавче провадження №ВП 39997777 щодо примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва.

22.05.2015 до ДП «Державна вугільна компанія» надійшла вимога № 13-0-35-3319/9 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С., за зведеним виконавчим провадженням № 39997777 щодо ДП «Вугілля України».

Зазначеною вимогою позивача зобов'язано надати:

- договори відступлення права вимоги, укладені між ДП «Вугілля України» та ДП «Державна вугільна компанія»;

- інформацію щодо виконання умов зазначених договорів відступлення права вимоги, надходження коштів по ним із зазначенням рахунків, грошових сум і дат надходжень.

22.05.2015 позивач направив лист №147 ДП «Вугілля України» з проханням надати загальну інформацію щодо зведеного виконавчого провадження ВП № 39997777.

Цього ж дня позивачем отримано відповідь, в якій зазначено про вчинення головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменком О.С. 18.05.2015 виконавчих дій щодо ДП «Вугілля України». В листі також зазначено, що ДП «Вугілля України» зверталося до державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменка О.С. із законною вимогою підтвердити його повноваження на здійснення виконавчих дій за зведеним виконавчим провадженням № 39997777, а саме - просило надати постанову про прийняття виконавчого провадження, однак жодного документу надано не було.

За таких обставин, у ДП «Державна вугільна компанія» виникли сумніви щодо законності вимог головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменка О.С. та щодо наявності у нього повноважень на здійснення дій по зведеному виконавчому провадженні № 39997777, що і слугувало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, Окружний адміністративний суд м. Києва виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України №17 від 21.01.2015 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» постановлено: ліквідувати Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сфері, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); утворити комісії з ліквідації Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби.

У зв'язку із зазначеним вказані функції переходять до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Пунктом 1.3. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 визначено, що органами державної виконавчої служби є, зокрема, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими: 1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; 2) сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

При цьому суд звертає увагу, що ДП «Державна вугільна компанія», яке є позивачем по справі не є ні боржником, ні стягувачем по зведеному виконавчому провадженні № 37779999.

Так, ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 1 та п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. За ухилення від виконання розпоряджень державного виконавця особою, в якої перебуває майно боржника, на неї може бути накладено стягнення відповідно до цього Закону.

У відповідності до вищенаведених положень чинного законодавства, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не являється іншим органом ДВС та виконавче провадження №39997777 не передавалось від одного органу ДВС до іншого, а тому посилання позивача на порушення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України п.п. 1.8, 6.4., 6.6., Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 визнаються судом безпідставними.

Щодо позовної вимоги про визнання відсутності компетенції відсутність компетенції у головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменка О.С. на вчинення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженні № 39997777 станом на 22.05.2015, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб'єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завдання суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, розв'язати законодавчі колізії, а також, усунути наслідки дублювання повноважень.

При цьому, позивачем у компетенційних спорах є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Таким чином, спори, визначені пунктом 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб'єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб'єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

Пунктом 6 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може містити вимогу про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що адміністративний позов, відповідно до приписів пункту 6 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, може містити вимогу про встановлення компетенції, однак, така вимога може мати місце лише у спорі між близькими за функціями суб'єктами владних повноважень, що виник з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Таким чином, вимога позивача про встановлення відсутності у головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменка О.С. компетенції у спірних правовідносинах не відповідає завданням Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України), а згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, а також докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про безпідставність адміністративного позову ДП «Державна вугільна компанія»

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158, 160-163, 167, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного Державного підприємства «Державна вугільна компанія» позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов