Справа № 310/5606/15-а
Суддя: Полянчук Б. І.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/5606/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження по справі, визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до інспектора ДПС ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження по справі, визнання дій протиправними у якому зазначив, що 02.06.2015 року приблизно о 10 годині він керував автомобілем OPEL KADETT, державний номерний знак АР 7691 AT. На блок-посту при в'їзді в м. Бердянськ по вул. Мелітопольське Шосе він був зупинений озброєним чоловіком у камуфляжній формі для перевірки багажника та документів. Цей чоловік наказав передати йому документи та відкрити багажник, що він і виконав. Побачивши в багажнику металевий балон, схожий на елемент газобалонного обладнання автомобіля, невідомий чоловік передав документи відповідачу, який переглянувши їх заявив, що в автомобілі, на його думку, встановлено газобалонне обладнання, яке не зареєстроване в МРЕВ ДАІ і останній має намір притягнути водія до адміністративної відповідальності за порушення п. 30.1 ПДР, заборонити експлуатацію автомобіля та направити його на штрафмайданчик евакуатором.

Позивач заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності та намагався пояснити інспектору Шияну С. І., що його звинувачення безпідставні, а заплановані дії незаконні, оскільки законодавством України не передбачено обов'язок реєструвати ГБО в органах ДАІ та отримувати на це будь-які дозволи, так як це не вважається переобладнанням автомобіля. В даний час він експлуатує автомобіль на бензиновому паливі, тому встановлене власником автомобіля обладнання, яке має зовнішню схожість з елементами ГБО не впливає на безпеку дорожнього руху, не порушує норми, стандарти та не заважає керуванню. Відсутні об'єктивні підстави і для евакуації автомобіля на приватний штрафмайданчик приватним евакуатором, оскільки автомобіль не заважає руху, може самостійно рухатися на бензиновому паливі, а у випадку заборони експлуатації він має право вирішити, потрібні йому ці послуги, чи не потрібні.

Наміри інспектора реалізувати зазначене та його дії, мають протиправний характер, не відповідають основним завданням міліції, порушують статтю 19 Конституції України, право володіти та розпоряджатися майном та дискредитують органи МВС в очах громадськості. Спілкування з відповідачем та усі дії ОСОБА_1 фіксував за допомогою автомобільного відеореєстратора, який знаходився у салоні авто, але ОСОБА_2 протиправно проник у салон автомобіля і незаконно заволодів його відеореєстратором.

Ігноруючи заперечення ОСОБА_1, на підставі власних суб'єктивних міркувань та вважаючи, що доказів його винуватості достатньо, інспектор зробив висновок про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 30.1 ПДР України і склав протокол про адміністративне правопорушення серія АП 1 №495188 за ч. 6 ст. 121 КУпАП, у якому не надав йому можливості вказати свідків, повністю написати пояснення, оскільки бланк протоколу забрав з його рук під час написання пояснень. Відразу на місці відповідач склав постанову ПС2 №277362 про накладення на нього штрафу в розмірі 170 гривень.

Позивач зазначив, що мав намір ознайомитися з матеріалами справи, надати заперечення, заявити клопотання щодо забезпечення юридичним захистом, фіксувати процедуру розгляду справи за допомогою технічних засобів, тощо.

Права та обов'язки ОСОБА_1, що передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, незважаючи на його неодноразові вимоги, відповідач не роз'яснював під час складання протоколу та під час розгляду адміністративної справи, яка фактично була відсутня. Позивачу не було надано жодних прав, які передбачені КУпАП та наказом МВС №77. Такі дії відповідача позбавили ОСОБА_1 можливості забезпечення юридичного захисту та доступу до неупередженого та справедливого процесу розгляду адміністративної справи.

У подальшому відповідач повернув ОСОБА_1 відеореєстратор, попередньо поцупивши з нього флеш-карту, на якій, окрім відео з даним інцидентом, зберігалося багато інформації приватного, конфіденційного характеру, зокрема сімейні фото, документи.

ОСОБА_1 розцінює такі дії відповідача як втручання в особисте життя, проникнення в інше помешкання особи, перешкоджання праву на вільне збирання, зберігання та розповсюдження інформації, що порушує конституційні права та свободи, а також як грабіж, перевищення влади та посадових повноважень.

Після цього, відповідач, всупереч волі ОСОБА_1, незаконно заволодів автомобілем, яким останній керував та за допомогою евакуатора відправив авто на приватний штрафмайданчик, з якого повернути транспортний засіб вдалося тільки після сплати грошових коштів на загальну суму 1767 грн. на рахунки приватних компаній, хоча за ст. 265-2 КУпАП за повернення транспортного засобу плата не може стягуватися.

Такі протиправні дії відповідача можуть трактуватися як незаконне заволодіння транспортним засобом та рекет.

Практично при всіх вищезазначених діях були присутні невідомі ОСОБА_1 озброєні чоловіки в камуфляжній формі, які несли службу на блок-посту, знаходилися поруч та здійснювали на нього психологічний тиск шляхом наведенням автоматів, демонстративним пересмикуванням затворів, що позивач розцінив як сприяння протиправним діям відповідача.

Позивач заперечував у предявлених йому звинуваченнях в скоєнні адміністративного правопорушення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 30.1 розділу 30 ПДР України, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх у Державтоінспекції незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Тобто, у пункті 30.1. ПДР України йде мова про необхідність реєстрації/перереєстрації транспортних засобів. При цьому, про обов'язковість внесення змін в реєстраційні документи (реєстрацію) при встановленні ГБО чи окремих елементів цього обладнання, нічого не зазначено. Як і не вказано, що встановлення в автомобілі окремих елементів ГБО, вважається переобладнанням транспортного засобу, яке потребує внесення відповідних змін в реєстраційні документи, номерні знаки або нанесення будь-яких додаткових розпізнавальних знаків, написів і позначень.

Частиною 6 ст. 121 КУпАП встановлено санкції за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим і відсутня відповідальність за перевезення в багажнику окремих елементів ГБО або керування автомобілем із встановленим та незареєстрованим ГБО.

Відповідно до п. 33 Порядку державної реєстрації /перереєстрації транспортних засобів, затвердженого Постановою КМУ №1388 від 7 вересня 1998 р., перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

На газовому балоні, який знаходився в багажнику вищевказаного автомобіля немає ніяких ідентифікаційних номерів, а сам факт його наявності в багажнику не вважається переобладнанням транспортного засобу. У діючому законодавстві відсутні норми, що передбачають реєстрацію ГБО в органах ДАІ та не визначено термін «ГБО».

Відповідачем допущені порушення при складанні протоколу та постанови, а також процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, що регламентована КУпАП та наказом МВС України № 77 від 26.02.2009 року «Про затвердження Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

Так, відповідно до п. 2.9 зазначеного наказу, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, тощо. Розгляд справи розпочинається з представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам , які беруть участь у розгляді справи, їх права й обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення, заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. У разі участі в розгляді справи прокурора заслуховується його висновок. Зазначених можливостей та прав його було позбавлено.

Відповідно до п. 2.14. наказу МВС № 77 та ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер учиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ч. 6 ст. 121 КУпАП, передбачається накладення штрафу від десяти до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому, про суму у національній валюті у КУпАП не йдеться, а у постанові відповідача сума штрафу зазначена саме у національній валюті (гривнях). Захід адміністративного стягнення відповідачем також обраний із порушенням вимог закону. Він не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді штрафу саме 170 гривень. Вказане свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 33 КпАП України, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин тощо при обранні виду адміністративного стягнення. У тексті оскаржуваної постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувалися. У матеріалах справи не міститься документів, які підтверджують його місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан, тощо.

Відповідно до ч. 1 п. 4.1 наказу МВС №77, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху працівник Державтоінспекції МВС відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення, копія якого під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює порушникові його права і обов'язки відповідно до статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП. Інспектор допустив грубе порушення вищевказаних вимог, не роз'яснивши прав та обов'язків, а також порядку та строків оскарження постанови, згідно зі ст.ст. 287-289 КУпАП.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП та п. 4.1 наказу МВС № 77, працівники Державтоінспекції МВС, які мають спеціальні звання, виносять постанови в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до своїх функціональних обов'язків. Згідно з п. 11.3. Інструкції затвердженої наказом МВС України № 77, інспектори з адміністративної практики Державтоінспекції МВС або особи, які виконують їх обов'язки, складають картку обліку про адміністративне правопорушення, розглядають матеріали адміністративної справи згідно із статтями 258, 276, 278 КУпАП та виносять постанову в справі про адміністративне правопорушення. Згідно з п. 15.6 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої Наказом №111, протоколи про адміністративні правопорушення після закінчення зміни здаються командирові підрозділу ДПС, чи особі, яка його замінює, або працівникові, на якого покладено ці обов'язки, для реєстрації та передачі до відділів (відділень) Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах протягом однієї доби. Постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності було виписано інспектором ДПС, який склав протокол, а не інспектором адмінпрактики, тобто одна й та ж посадова особа склала протокол та притягнула його до адміністративної відповідальності. Такий розгляд справи не може вважатися об'єктивним та неупередженим, оскільки відповідач, прямо зацікавлений у тому, щоб оштрафувати водія за будь-яких обставин.

Протокол та постанова є офіційними документами і складені вони нерозбірливим почерком, мають суперечності, неточності, та не надають повної інформації щодо доказів вчинення правопорушення, а саме: протоколом не встановлено точну юридичну адресу місця скоєння нібито правопорушення; у протоколі зазначено час скоєння нібито «правопорушення» - 10 год. 07 хв., а у постанові - 09 год. 10 хв.; у протоколі не зазначено жодних відомостей згідно вимог пунктів 1-6 пункту 4 постанови КМУ N1102 від 17 грудня 2008 року, якою затверджено Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) повинен оцінювати докази за своїми внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, чого, очевидно, відповідачем зроблено не було.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній (постанові), зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, позивач вважав незаконними наступні дії відповідача: безпідставна перевірка документів (п. 2 ст. 11 ЗУ «Про міліцію»); психологічний тиск та завуальоване вимагання хабара (ч. 1, ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про міліцію»); складання відносно нього протоколу про скоєння адміністративного правопорушення та внесення в нього завідомо неправдивих відомостей (ч. 1, ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про міліцію», ст. ст. 366, 367 КК України ); безпідставні звинувачення (п. 17.7 Наказу МВС №111); винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121 КпАП України з перевищенням повноважень (ч. 1, ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про міліцію», п. 17.7 Наказу МВС №111, ст. ст. 365, 366, 367 КК України); протиправне/незаконне заволодіння транспортним засобом, яким він керував (ст. 289 КК України) з метою вимагання грошових коштів (ст. 189 КК України); безпідставне направлення на штрафмайданчик транспортного засобу, яким він керував у порушення вимог ст. 265-2 КУпАП; незаконне вилучення майна з автомобіля, яким він керував, а саме, відеореєстратора (ст.186 КК України); позбавлення права вільно збирати, користуватись та поширювати інформацію, відповідно до ст. 34 Конституції України, внаслідок незаконного вилучення відеореєстратора та SD-карти з нього; втручання в його особисте і сімейне життя внаслідок незаконного проникнення в авто, яким він керував та вилученням відеореєстратора з конфіденційною інформацією, що порушує ст. 32 Конституції України; примушення робити те, що не передбачено законодавством, всупереч ст. 19 Конституції України.

Внаслідок протиправних дій відповідача було грубо порушено права та свободи ОСОБА_1, зокрема: свобода пересування, згідно зі ст. 33, свобода користування та володіння майном, відповідно до ст. 41 Конституції України, а також права особи, що притягується до відповідальності, оскільки звинувачення у його відношенні ґрунтуються виключно на припущеннях та суб'єктивних міркуваннях відповідача, процедуру розгляду адміністративної справи суттєво порушено, тобто наявні підстави вважати, що таким чином порушено вимоги ст. 62 Конституції України.

Позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 277362 від 02.06.2015 р. за відсутності складу правопорушення, а провадження в справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП. Визнати протиправними дії посадової особи (відповідача), ст. ІДПС, керівника групи ВДАІ м. Бердянська, ст. лейтенанта міліції ОСОБА_2, такі як: безпідставна перевірка його документів; психологічний тиск; складання протоколу про скоєння адміністративного правопорушення з внесенням в нього суперечливих, завідомо неправдивих відомостей; обмеження його права на свободу та вільний вибір способу пересування; обмеження права на вільне збирання, користування та поширення інформації; безпідставні звинувачення відносно нього та примушення робити те, що не передбачено законодавством; порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 з накладенням адміністративного стягнення у розмірі 170 гривень та сам факт винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 277362 від 02.06.2015 р. у перевищення посадових повноважень; вилучення майна (відео реєстратора з SD-картою); заволодіння транспортним засобом, яким він керував на той момент; безпідставне направлення автомобіля, яким він керував на той момент, на штрафмайданчик; втручання в його особисте і сімейне життя. Просив стягнути з державного бюджету на його користь усі судові витрати.

08.09.2015 року ОСОБА_1 подав письмову заяву про зміну позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 51 КАС України. Заявив про зменшення позовних вимог в частині визнання судом незаконними дій відповідача, повязаних із заволодінням транспортним засобом, яким він керував на той момент, направленням його на штрафмайданчик та обмеженням права на свободу та вільний вибір способу пересування.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав за виключенням вимог про обмеження його права на свободу та вільний вибір способу пересування, заволодіння транспортним засобом, яким він керував на той момент, безпідставне направлення автомобіля, яким він керував на той момент на штрафмайданчик.

Представник позивача адміністративний позов підтримав з урахуванням зменшених заявою від 08.09.2015 року позовних вимог і просив їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Представник відповідача в письмових поясненнях і в судовому засіданні пояснив суду, що з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 видно, що останній керував автомобілем, на якому було встановлено газобалонне обладнання за місяць до винесення оскаржуваної постанови. Позивач вважає, що встановлення на транспортний засіб газобалонного обладнання не тягне за собою обовязкової перереєстрації автомобіля, але зазначене суперечить п.п. 1.1, 2.1, 30.1 «Правил дорожнього руху», п. п. 1, 2, 7, 33, 37 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», тому просив у задоволенні позову відмовити.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

У постанові від 02.06.2015 року зазначено, що «ОСОБА_1 02.06.2015 року о 09 год. 50 хв. у м. Бердянську по вул. М. Шосе біля блок посту керував авто ОPEL KADET д/з АР 7691АТ на якому було встановлено та не зареєстровано у встановленому законом порядку у МРЕВ ДАІ Газово Балонне обладнання». Зазначеною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 6 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с.10).

Згідно п. 30.1. «Правил дорожнього руху України», які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх у Державтоінспекції або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обовязковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Стаття 4 ЗУ «Про дорожній рух» визначає, що до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху належить визначення порядку здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів.

Згідно ст. 32 ЗУ «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України.

Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.

У разі переобладнання п'яти і більше транспортних засобів протягом року суб'єкти господарювання, які здійснюють господарську діяльність з переобладнання транспортних засобів, повинні мати узгоджену з відповідними уповноваженими державними органами нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання та свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Допуск до експлуатації переобладнаних транспортних засобів здійснюється лише шляхом проведення спеціальних випробувань та оформлення сертифіката на відповідність вимогам чинних в Україні правил, нормативів і стандартів.

Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 607 від 21 липня 2010 року затверджено «Порядок переобладнання транспортних засобів» у пункті першому якого визначено, що цей Порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива.

Пунктом 18 цієї постанови передбачено, що перереєстрація транспортного засобу, що переобладнаний, проводиться реєстраційно-екзаменаційним підрозділом Державтоінспекції МВС відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388.

Згідно п. 7 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМУ N1388 від 7 вересня 1998 р., власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Відповідно до п. 33 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМУ N1388 від 7 вересня 1998 р., перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Пунктом 37 зазначеного порядку також передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) переобладнаних транспортних засобів проводиться на підставі документів про відповідність їх вимогам безпеки дорожнього руху та документів, що підтверджують правомірність придбання встановлених кузовів (рам), які мають ідентифікаційні номери (у разі їх заміни).

Документами про відповідність переобладнаних транспортних засобів вимогам безпеки дорожнього руху є:

для транспортних засобів, переобладнаних суб'єктами господарювання, які провадять господарську діяльність з переобладнання п'яти і більше транспортних засобів протягом року, - свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, оформлене державним підприємством «ДержавтотрансНДІпроект» або Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС на відповідний вид переобладнання, що подається разом із сертифікатом відповідності (наявність необов'язкова для транспортних засобів, переобладнаних для роботи на газових паливах), виданим органом з оцінки відповідності, що визнаний та призначений в установленому порядку проводити процедуру сертифікації транспортних засобів, та актом приймання-передачі транспортного засобу за формою згідно з додатками 3, 4 і 6;

для транспортних засобів, переобладнаних в індивідуальному порядку, а також транспортних засобів, переобладнаних для роботи на газових паливах, - акт технічної експертизи (крім переобладнаних автобусів) за формою згідно з додатком 5 або сертифікат відповідності, виданий випробувальною лабораторією (центром), що має атестат акредитації відповідної галузі та повноваження щодо проведення перевірки технічного стану транспортних засобів, органом з оцінки відповідності, що визнаний та призначений в установленому порядку проводити процедуру сертифікації транспортних засобів, чи підприємством, що має сертифікат відповідності державної системи сертифікації УкрСЕПРО з установлення відповідності конструкції переобладнаного транспортного засобу умовам (вимогам), викладеним у документі про погодження переобладнання.

Переобладнання транспортних засобів для роботи на газових паливах здійснюється виключно суб'єктами господарювання, які провадять господарську діяльність з переобладнання п'яти і більше транспортних засобів протягом року та мають свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу на відповідний вид переобладнання. Зазначені суб'єкти можуть проводити перевірку відповідності таких засобів вимогам технічних умов і технічної документації підприємства - виробника газобалонного обладнання.

Переобладнання транспортного засобу, у результаті якого змінюється його повна маса та її розподіл за осями, центр ваги, тип двигуна, його вага і потужність, колісна база чи колісна формула, система гальмового і рульового керування та трансмісії, здійснюється за погодженням з виробниками транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, або з державним підприємством «ДержавтотрансНДІпроект» чи Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС. Зазначене погодження може надаватися тільки після проведення огляду транспортних засобів із дотриманням вимог пункту 15 цього Порядку та надання зазначеним установам відповідного акта, засвідченого підписом посадової особи, що скріплений печаткою підрозділів Державтоінспекції.

Аналізуючи зазначені нормативні акти, суд приходить до висновку, що встановлення на транспортний засіб спеціального обладнання для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива є переобладнання транспортного засобу, що тягне за собою обовязкову його перереєстрацію.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не перереєстрованим у звязку з встановленням спеціального обладнання для роботи на газовому паливі, тому дії відповідача, що повязані з притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 6 КпАП України відповідають вимогам закону.

Частиною 6 ст. 121 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу від десяти до пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку.

Постановою від 02.06.2015 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 6 КпАП України за те, що він керував транспортним засобом, на якому було встановлено та не зареєстровано, у встановленому законом порядку, у МРЕВ ДАІ «Газово Балонне обладнання», але статтею 121 ч. 6 КпАП України передбачена відповідальність за керування транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку. Зазначена стаття не передбачає відповідальність за відсутність реєстрації «Газово Балонного обладнання» і ці обставини не складають обєктивну сторону цього правопорушення.

Позивач зазначив, що він експлуатує автомобіль на бензиновому паливі і знаходження в багажнику устаткування, яке зовнішньо схоже на ГБО, не свідчить про його встановлення та не може підтверджувати переобладнання транспортного засобу, але суд не може з цим погодитися, оскільки ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який підтверджує цю обставину. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення від 02.06.2015 року позивач визнав, що на транспортному засобі встановлено ГБО.

Не надано позивачем жодного належного та допустимого доказу, а відповідно і не доведено, що ОСОБА_2 протиправно проник у салон автомобіля і незаконно заволодів відеореєстратором, а у подальшому повернув його, але поцупив з нього флеш-карту, на якій зберігалось відео з даним інцидентом, багато інформації приватного/конфіденційного характеру, зокрема сімейні фото, документи.

Не доведено позивачем і те, що йому не надали можливості вказати свідків, повністю написати пояснення, здійснення на нього психологічного тиску наведенням на нього автоматів, демонстративним пересмикуванням затворів невідомими озброєними чоловіками в камуфляжній формі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач не розяснив йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП спростовуються протоколом від 02.06.2015 року, у якому позивач розписався про те, що йому розяснено права та обовязки. У судовому засіданні позивач підтвердив, що дійсно поставив свій підпис про те, що його ознайомили з правами і обовязками.

ОСОБА_1 вважав, що відповідач безпідставно зазначив у постанові від 02.06.2015 року суму штрафу в національній валюті, оскільки санкція статті 121 ч. 6 КпАП України передбачає накладення штрафу в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а не в гривнях, але суд не може погодитися з цим твердженням, оскільки за ст. 27 КпАП України штраф є саме грошовим стягненням, а його розмір визначається в санкції статті в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 не виконав вимоги ст. 33 КпАП України, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин тощо при обранні виду адміністративного стягнення. У матеріалах справи не міститься документів, які підтверджують його місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан, тощо. У тексті оскаржуваної постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувалися. Суд вважає, що зазначені позивачем обставини відповідач зобовязаний був врахувати при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення у випадку, якщо вони були йому відомі, але матеріали справи не містять доказів, які підтверджують існування у ОСОБА_2 цих відомостей на момент винесення постанови від 02.06.2015 року.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання позивача на порушення відповідачем п. 3 ч. 2 ст. 222 КпАП України та п. п. 4.1, 11.3 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що затверджена наказом МВС № 77 від 26.02.2009 року.

ОСОБА_1 вважав, що відповідач не мав повноважень розглядати адміністративні матеріали та виносити постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, але повноваження старшого інспектора ІДПС, керівника групи ВДАІ м. Бердянська старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 закріплено в пункті 2.3. Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що затверджена наказом МВС № 77 від 26.02.2009 року, у якому зазначено, що розглядати від імені органів Державтоінспекції МВС справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частинами першою статті 123, статтею 125, частиною першою статті 126, частинами першою і другою статті 127, частинами третьою, восьмою, дев'ятою і десятою статті 133-1 КУпАП, - працівники Державтоінспекції МВС, які мають спеціальні звання.

Крім того, ОСОБА_1 та його представник посилались на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 і вважали, що відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення не за місцем його вчинення, а на місці його вчинення, що є суттєвим порушенням. Судом встановлено, що місце вчинення адміністративного правопорушення співпадає з місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, тому порушень зі сторони відповідача при розгляді справи за місцем вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідає вимогам закону та рішенню Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015

Суперечності та неточності у протоколі від 02.06.2015 року та постанові від 02.06.2015 року на які посилався позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час дослідження оригіналу протоколу та якісно виконаної копії постанови.

Позивач зазначив, що у протоколі не вказано жодних відомостей, згідно з вимогами пунктів 1- 6 пункту 4 постанови КМУ N1102 від 17 грудня 2008 року, якою затверджено «Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках», але судом встановлено, що відповідач згідно «Інструкції з організації провадження та діловодства у справах про адміністративні правопорушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху» склав протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, який було долучено до матеріалів справи.

Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і посилання позивача на безпідставну перевірку документів відповідачем, оскільки з пояснень ОСОБА_1 документи в нього витребував та перевіряв чоловік у камуфляжній формі, а не відповідач.

Не надано позивачем жодного доказу, який підтверджує психологічний тиск та завуальоване вимагання хабара, внесення в протокол завідомо неправдивих відомостей, протиправне/незаконне заволодіння транспортним засобом, яким він керував з метою вимагання грошових коштів.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення не підлягають задоволенню, оскільки зазначене питання повинно вирішуватись уповноваженою на це особою в порядку встановленому КпАП України.

Керуючись ст.ст. 71, 158 - 163 КАС України, ст. 121 ч. 6 КпАП України, «Правилами дорожнього руху України», які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, ЗУ «Про дорожній рух», «Порядком переобладнання транспортних засобів», який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 607 від 21 липня 2010 року, «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМУ N1388 від 7 вересня 1998 р., суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №277362 від 02.06.2015 року винесену інспектором ДПС ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 6 КпАП України та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з субєкта владних повноважень, посадової особи, якою є інспектор ДПС ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 146,16 грн. судових витрат по оплаті судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя